Справа № 487/9149/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області - Нофенко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди (справа №487/9149/21).

В обгрунтування позову позивач вказує, таке: "15.11.2021р. я подав органу досудового розслідування МРУПГУНП в Миколаївській області С. Бєліченко заяву №11/ВОП-24 про вчинення щодо мене злочину з ознаками ст. 190 ч. 2 і ч. 4 КК України, але керівник органу досудового розслідування, не виконав передбачені Законом України від 13.04.2012 року №4651-VI в ст. 55 і 214 обов`язки: не вручив мені пам`ятку про права потерпілого, не визначив слідчого для здійснення досудового слідства тяжкого злочину, з-за чого слідчий не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості з моєї заяви і, відповідно злочини не розслідувалися, докази не збиралися, не оцінювалися, нікого не повідомлено про підозру і обвинувальний акт не був переданий в суд, який не здійснив захист моїх прав і свобод.".

Позивач вказує, що внаслідок цього, його як громадянина було позбавлено прав потерпілого на захист судом від протиправних посягань на його права і свободи гарантовані Конституцією України. Позивач вказує, що вказані дії завдали йому моральної шкоди. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного обмеження його прав він тривалий час залишався в стані невизначеності, протягом тривалого строку не мав можливості вести свій звичайний спосіб життя. Позивач вказує, що тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість образливість тощо.

Також позивач в позовній заяві, крім іншого, посилається на положення ст.ст 55, 64 Конституції України, ст. 214 КПК України, ст. 10-16, 23, 1167, 1172, 1174, 1191 ЦК України Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" та просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області в порядку відшкодування моральної шкоди 239300 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2021 року справу 487/9149/21 було передано на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

22.12.2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди (справа №487/9150/21).

В обгрунтування позову позивач вказує, таке: "15.11.2021р. подав начальнику Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області О.Гудимі заяву №11/ВОП-24 про вчинення щодо нього злочину з ознаками ст. 190 ч. 2 і ч. 4 КК України, але керівник органу досудового розслідування, не виконав передбачені Законом України від 13.04.2012 року №4651-VI в ст. 55 і 214 обов`язки: не вручив мені пам`ятку про права потерпілого, не визначив слідчого для здійснення досудового слідства тяжкого злочину, з-за чого слідчий не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості з моєї заяви і, відповідно злочини не розслідувалися, докази не збиралися, не оцінювалися, нікого не повідомлено про підозру і обвинувальний акт не був переданий в суд, який не здійснив захист моїх прав і свобод.".

Позивач вказує, що внаслідок цього його як громадянина було позбавлено прав потерпілого на захист судом від протиправних посягань на його права і свободи гарантовані Конституцією України. Позивач вказує, що вказані дії завдали йому моральної шкоди. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного обмеження його прав він тривалий час залишався в стані невизначеності, протягом тривалого строку не мав можливості вести свій звичайний спосіб життя. Позивач вказує, що тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість образливість тощо.

Також позивач в позовній заяві, крім іншого, посилається на положення ст.ст 55, 64 Конституції України, ст. 214 КПК України, ст. 10-16, 23, 1167, 1172, 1174, 1191 ЦК України Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" та просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області в порядку відшкодування моральної шкоди 239300 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.12.2021 року справу 487/9150/21 було направлено для розгляду до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2024 року справу №487/9149/21 (н/п 2/490/408/2022) за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди та справу №487/9150/21 (н/п 2/490/845/2023) за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, об`єднано в одне провадження та присвоєно справі номер: 487/9149/21.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.09.2024 року відведено суддю Чулупа О.С. від розгляду цивільної справи №487/9149/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року головуючим суддею визначено суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.10.2024 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду цивільної справи №487/9149/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року головуючим суддею визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 17.10.2024 року прийнято до свого провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області, про відшкодування моральної шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представниця Головного управління національної поліції в Миколаївській області надала суду відзив, в якому зазначила, що механізм захисту порушеного права особи передбаченого чинними нормами КПК України шляхом оскарження бездіяльності слідчого, а наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Також вказала, що доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймались службовими особами органів досудового розслідування, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій службовими особами органів досудового розслідування моральної шкоди.

Враховуючи зазначене вище, представниця Головного управління національної поліції в Миколаївській області просить в задоволенні позову відмовити.

Представниця Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області надала суду відзив, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою йому, на думку позивача, шкодою.

Враховуючи зазначене вище, представниця Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні 20.01.2025 року позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов в повному обсязі, вказував на незаконність бездіяльності посадових осіб відповідача та завдання йому моральної шкоди.

Представниця відповідача - Головного управління Національної поліції у Миколаївській області в судовому засіданні 20.01.2025 року проти позову заперечила з підстав наведених у відзиві.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається що 15.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Миколаївського районного управління поліції Головного

управління поліції в Миколаївській області О. Гудими та заступника начальника Миколаївського районного управління поліції Головного управління поліції в Миколаївській області С. Бєліченка із заявою від 12.10.2021 року Вих.№11/ВОП-24, яка була зареєстрована 17.11.2021р., про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2, 4 ст.190 «Шахрайство».

У заяві ОСОБА_1 зазначив таке:

"В 2018 2021 роках організована група службових і посадових осіб, до складу якої входили, зокрема, учасники, директор і бухгалтер приватного підприємства «ВЕГА- ГРУП», які спільно з організаторами, підбурювачами і пособниками, шляхом обману і зловживання довірою заманювали людей в оборудку обіцяючи побудувати і продати житло чи нежитлові приміщення в новопобудованих будівлях, а після завершення будівництва не передавали приміщення справжнім власникам, а перепродували приміщення іншим новим власникам та привласнювали отримані кошти.

Таким чином, уповноважена особа ОСОБА_2 від імені приватного підприємства «ВЕГА-ГРУП» умовила мене підписати договір купівлі-продажу майнових прав №2/Н 18.10.2018 року, будучи введеним в оману щодо дійсних намірів організаторів шахрайства я, будучи сам чесним, вважав, що й інші підприємці в будівельній сфері також чесні, я перерахував на рахунок приватного підприємства «ВЕГА-ГРУП» 2 045 712 грн. Але по факту виявилося, що мої гроші і майно було привласнене директором, бухгалтером, учасником та куплене мною приміщення було двічі чи тричі перепродане. Все це нагадує численні історії з фінансовими «пірамідами» (МММ та інші). Недоброчесні забудовники заманюють на початковій стадій будівництва інвесторів, майбутніх власників приміщень, отримують від них кошти, уникають від виконання договору купівлі-продажу, а потім після вводу в експлуатацію будинку, з`ясовується що той хто перший по договору купив приміщення ще на початку будівництва, залишився без приміщення та без грошей, тому що забудовник перепродав приміщення після вводу в експлуатацію втричі дорожче. Цей вид шахрайства часто описується в пресі та інтернет виданнях. Злочинна схема реалізовувалась ПП «Вега-Груп», ще на стадії будівництва, а саме, ще до вводу Об`єкта в експлуатацію, ПП «Вега-Груп» розділила моє приміщення на три несполучені приміщення та одне з них поєднала з іншим приміщенням, яке мені не належить. Тобто, керівництво підприємства сумісно з учасником (кінцевим бенефіціаром власником, засновником) з самого початку замишляли не виконувати договір купівлі-продажу майнових прав №2/Н 18.10.2018 року, а унеможливити його виконання, ще на стадії будівництва, шляхом змінення конфігурації приміщення та змінення його характеристик, про що свідчить паспорт БТІ на будинок, який був виконаний, ще до введення Об`єкту в експлуатацію. В 2021 р. Об`єкт здани в експлуатацію, а майнові права на мої приміщення керівництво з учасником ПП «Вега-Груп», перепродала вже в 2019 р., тобто з самого початку, як був підписаний зі мною договір ніхто з ПП «Вега-Груп», не збирався його виконувати, крім того вони унеможливели його виконання так як приміщення змінили, перепродали та передали у власність та виконання, та користування іншим, які в свою чергу здали його в оренду та суборенду. Чим вчинили тяжкий злочин в особливо великому розмірі.

Відповідно до офіційного документу, копію якого я додаю - «Графіка оплат» з «23» жовтня по 28 грудня 2018 року бухгалтер, учасник, директор ПП " ВЕГА -ГРУП" знали про перераховані мною тричі належні меня грошові кошти у сумі 2 045 712 грн. та зараховані на рахунок підприємства. В платіжних документах були зазначені підстава - договір, його номер, дата укладення, предмет договору - майнові права володіння користвання і розпорядження частиною площі багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміеннями в 156,40 кв.м., який знаходиться за будівельною адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв України та вулиці Новоодеська (Об`єкт нерухомості), запланований термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості - IV кварталу 2019 року. Після завершення будівництва і здачі будинку в експлуатацію в 2021 році бухгалтер, учасник ОСОБА_3 та директор ОСОБА_4 завідомо знаючи про невиконання договору, нездійснення передачі майна розпорядилися моїми коштами і майном на власний розсуд та перепродали його.".

Також в зазначеній заяві ОСОБА_1 просив керівника органу досудового розслідування:

прийняти та невідкладно зареєструвати цю заяву про вчинення бухгалтером, учасником ОСОБА_3 , директором ОСОБА_4 злочину з ознаками ч.2 і 4 ст.190 КК України, вручити мені пам`ятку про мої права потерпілого, визначити слідчого для здійснення досудового розслідування. Слідчого: внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення бухгалтером, учасником ОСОБА_3 , директором ОСОБА_4 злочину з ознаками ч.2 і 4 ст.190 КК, надати мені витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомлення про початок досудового розслідування;

просив слідчого: розпочати за цією заявою про вчинення бухгалтером, учасником ОСОБА_3 , директором ОСОБА_4 злочину з ознаками ч.2 і 4 ст.190 КК досудове розслідування у формі досудового слідства у зв`язку із вчиненням дій, які мають ознаки складу тяжкого злочину, повідомити про підозру, здійснити збирання доказів і доказування, скласти і передати прокурору обвинувальний акт та повідомити письмово у встановленому законом порядку про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування злочину.

Як вбачається з відповіді заступника керівника окружної прокуратури м.Миколаєва від 17.05.2024 року за №51-50/2-4880 вих-24, 17.11.2021 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_1 від 12.10.2021 вих.№11/ВОП-24 про вчинення службовими та посадовими особами ПП «Вега-Груп» кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 190 КК України яка була зареєстрована в інформаційно- телекомунікаційній системі Інформаційний портал НПУ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за №0001461.

При цьому, судом встановлено, що Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2021 року у справі №487/8309/21, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення було відмовлено.

Як вбачається з Ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2021 року у справі №487/8309/21 - "22.11.2021 року, ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування скарги, скаржник зазначив, що 15.11.2021 року він звернувся до Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області з заявою про вчинення учасником, бухгалтером та директором приватного підприємства «ВЕГА-ГРУП» кримінальних правопорушень передбачених ч.2,4 ст.190 КК України, оскільки вказані особи, 18.10.2021 року, ввівши в оману, умовили його підписати Договір купівлі-продажу майнових прав №2/н, та в подальшому під приводом передачі у його власність приміщень у новобудовах після завершення їх будівництва, у періорд 2018-2020 роки, шахрайським шляхом заволоділи його грошовими коштами.

На даний час, в порушення вимог ст.214 КПК України, відомості за його заявою до ЄРДР не внесено, що і послужило підставою для його звернення до суду з зазначеною скаргою.

З урахуванням викладеного просив зобов`язати уповноважену особу РУП ГУНП у Миколаївській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до його заяви від 15.11.2021 року.".

В подальшому, Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2021 рокуу справі №487/8309/21, ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2021 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , без задоволення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316св21) зазначено, що: «правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Незгода з процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні, які оскаржено в порядку, передбаченому КПК України, та скасування цих рішень в судовому порядку не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди».

Подібні за змістом висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20), від 12 лютого 2024 року у справі № 757/4970/22-ц (провадження № 61-1781св23), від 18 вересня 2024 року у справі № 757/63852/21 (провадження № 61-336св24).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 463/1698/21 (провадження №61-9237св23) зроблено висновок, що «правовою підставою для відшкодування шкоди є не лише сам факт скасування процесуальних рішень, прийнятих прокурором або судом, а встановлення протиправності та систематичної бездіяльності слідчих або посадових осіб органів прокуратури, надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні та спричинених у зв`язку із цим негативних наслідків для позивачки. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово визначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки поза зв`язком з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк. Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі № 12-1393а17 і постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) та від 27 лютого 2020 року у справі № 800/304/17».

Статтею 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що кримінальне провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено саме до повноважень слудчого судді.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

При цьому, частинами 1-3 статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Таким чином, контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як на підставу задоволення своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що після подачі 15.11.2021р. заяви №11/ВОП-24 про вчинення щодо нього злочину з ознаками ст. 190 ч. 2 і ч. 4 КК України, керівник органу досудового розслідування не вручив йому пам`ятку про права потерпілого, не визначив слідчого для здійснення досудового слідства тяжкого злочину, з-за чого слідчий не вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості з його заяви і, відповідно злочини не розслідувалися, докази не збиралися, не оцінювалися, нікого не повідомлено про підозру і обвинувальний акт не був переданий в суд, який не здійснив захист його прав і свобод, що спричинило йому моральну шкоду.

Натомість судом встановлено, що слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва в межах своїх повноважень розглянута скарга ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.12.2021 року у справі №487/8309/21, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В подальшому, Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 грудня 2021 рокуу справі №487/8309/21, ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2021 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , без задоволення.

Тобто перевірку законності дій (бездіяльності) уповноважених осіб Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення було здійснено слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва в рамках розгляду відповідної скарги ОСОБА_1 (ухвала від 08.12.2021 року у справі №487/8309/2) та зроблено відповідний висновок про правомірність дій посадових осіб відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами як неправомірність дій посадових осіб відповідача так і факт завдання йому моральної шкоди внаслідок не вручення йому пам`ятки про права потерпілого, не повідомлення нікого про підозру і не передання обвинувального акту в суд, також позивачем не доведено причинний зв`язок між діями посадових осіб відповідача та настанням тих негативних наслідків, на які позивач посилався.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5, ), Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області (54055, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 141-В, код ЄДРПОУ6 37992030) про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін