Справа № 337/5564/24
Номер провадження 2/337/141/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В позові зазначив, що 23.04.2021 між АТ «ОТП Банк» (далі по тексту первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 499 998,05 гривень. В подальшому відповідач припинив належним чином виконувати умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 21.06.2024 становить 718 962,58 гривень, у тому числі за тілом кредиту 474 492,53 грн, за відсотками 244 470,05 гривень.

21.06.2024 між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув статусу кредитора за кредитним договором та відповідно право вимоги до відповідача на суму заборгованості (718 962,58 грн), яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору (10 784,44 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (9 200 грн).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2024 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк п`ятнадцять днів для подання відзиву.

16.12.2024 відповідач подав відзив (з пропущенням встановленого строку), у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надав передбачені законом належні докази переходу до нього права вимоги, не повідомляв відповідача про перехід права вимоги та про свої вимоги до відповідача. Крім того, відповідач вважає договір факторингу та додаток (реєстр боржників) неналежним доказом, скільки вони ніким не завірені, і у нього є сумніви, що додаток оформлювався як окремий паперовий документ для кожного з боржників. Додатки до позову містять лише штампи «копія» та «згідно з оригіналом», та не містять підпису посадової особи із зазначенням дати такого засвідчення.

Також відповідач повністю заперечив проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що договір про надання правничої допомоги укладено з адвокатом Литвиненко О.І., водночас матеріали справи не містять жодних вказівок на підготовку позовної заяви чи додатків до неї адвокатом Литвиненко О.І., або доказів будь-якої іншої її участі у справі. У справі як представник зазначений інший адвокат Євтодьєв А.О., а послуга «підготовка та подача позовної заяви» адвокатом Литвиненко О.І. фактично не надавалась та надаватись не могла.

З огляду на пропущення встановленого строку на подання відзиву, 24.12.2024 позивач подав клопотання про поновлення відповідного строку, яке обгрунтував тим, що він перебуває за кордоном, у нього відсутній сталий доступ до інтернет-з`єднання, він витрачав багато часу на пошук інформації та підготовку відзиву. Крім того, він має приділяти увагу дитини з інвалідністю, що вимагає додатково часу та зусиль.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Стаття 126 ЦПК України передбачає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на поважність причин пропущення строку суд дійшов висновку про можливість поновлення пропущеного процесуального строку та прийняття відзиву.

23.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він не погодився з доводами відповідача, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими. Позивач зазначив, що первісним кредитором та позивачем було дотримано всі умови та вчинені всі необхідні дії на виконання договору факторингу, що беззаперечно підтверджує факт набуття позивачем права вимоги до відповідача. Щодо неповідомлення відповідача про заміну кредитора позивач зазначив, що вказаний факт не припиняє зобов`язань боржника. В рамках розгляду цієї цивільної справи відповідачу стало відомо про факт заміни кредитора, а тому неповідомлення боржника жодним чином не звільняє його від виконання зобов`язань перед позивачем.

Щодо незасвідчення письмових доказів, позивач зазначив, що посилання відповідача на порушення норм ДСТУ щодо засвідчення доказів не мають підстав, оскільки Правила організації діловодства (вказаний ДСТУ) не встановлюють вимоги до порядку подання доказів у судовому процесів і не замінюють вимог процесуального законодавства, про що наголошує Велика Палата Верховного Суду у справі № 233/4365/18 (постанова від 04.07.2023).

Щодо незгоди відповідача з розміром витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив, що ним до позову долучено всі докази понесення витрат на правничу допомогу, а тому просить стягнути відповідні судові витрати з позивача.

В підготовче судове засідання, призначене на 07.11.2024 та 19.12.2024, сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, проте скористалися своїм правом надання заяв по суті (відзиву та відповіді на відзив). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 19.12.2024 підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 22.01.2025 сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд встановив, що 23.04.2021 між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 499 998,05 грн з терміном повернення 23.04.2026, зі сплатою процентів у розмірі 27,0 % річних. Повернення кредиту та сплата відсотків відбувалася шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення кредитних зобов`язань згідно з умовами кредитування. Факт укладення кредитного договору відповідачем не спростовано та підтверджується копією кредитного договору, графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявою на отримання кредиту, звітом-рахунком руху коштів по картках відповідача.

У червні 2021 року лютому 2022 року відповідач здійснював обслуговування кредиту шляхом сплати платежів на користь позивача, але з 24.02.2022 припинив належним чином сплачувати кошти за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2024 становить 718 962,58 гривень, у тому числі за тілом кредиту 474 492,53 грн, за відсотками 244 470,05 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості та самим відповідачем не спростовано.

21.06.2024 між первісним кредитом та позивачем було укладено договір факторингу № 21/06/24, відповідно до пункту 1.1 якого клієнт (АТ «ОТП Банк», первісний кредитор) передає, а фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», позивач) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості згідно з реєстром боржників. Відповідно до пункту 1.2 фактор передає в розпорядження клієнта грошові кошти за плату відповідно до умов договору. Передача прав вимоги до боржників за зобов`язанням в розмірі 216 096 409,58 грн підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників № 1 по договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 (загальна кількість боржників 12 199), в розмірі 5 821,25 грн підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників № 2 по договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 (загальна кількість боржників 29); платіжною інструкцією від 21.06.2024 № 3073 на суму 6 050 700,06 грн, платіжною інструкцією від 21.06.2024 № 3074 на суму 162,99 гривні; витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024, відповідно до якого передається право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 718 962,58 гривень, у тому числі за тілом кредиту 474 492,53 грн, за відсотками 244 470,05 гривень.

Досліджуючи питання правомірності переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора (позивача), на що посилається відповідач у своєму відзиві як на підставу для заперечення позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 278/1679/13-ц (постанова від 06.02.2018).

Оскільки відповідач не спростував наявності заборгованості та її розмір, а також не надав доказів виконання своїх зобов`язань перед кредиторами (первісним чи новим), суд критично ставиться до доводів відповідача в цій частині.

Щодо належності та допустимості доказів, незасвідчених, на думку відповідача, в належний спосіб, суд зазначає наступне.

Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд встановив, що вони були засвідчені стороною позивача у такий спосіб: на кожному аркуші долучених документів стоять штампи «копія» та «згідно з оригіналом», а весь комплект документів прошито, пронумеровано та ззаду скріплено печаткою з підписом посадової особи (директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Наваренка В.Г.) та текстом такого змісту «Прошито та пронумеровано 30 аркушів з оригіналом згідно».

Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/5894/17 (постанова від 18.12.2018) дійшов висновку, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) при вирішенні судами питання щодо дотримання порядку засвідчення копій документів може свідчити про порушення права на доступ до правосуддя.

Вирішуючи питання про допустимість письмових доказів, засвідчених шляхом прошиття та скріплення всього пакета документів печаткою та підписом посадової особи, суд бере до уваги вказану вище позицію Верховного Суду. Щодо відсутності дати засвідчення, то суд бере до уваги той факт, що письмові докази прошиті разом з позовною заявою, наприкінці якої міститься дата 02.10.2024 року, стороною позивача вжито достатніх заходів щодо виконання вимог ст. 95 ЦПК України в частині засвідчення копій; проставлення ж підпису посадової особи та дати засвідчення на кожному аркуші є надмірним формалізмом.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про належність та допустимість письмових доказів, наданих стороною позивача.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

В частині стягнення судового збору судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 10 784,44 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 4140 від 23 серпня 2024 року.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується договором № 03-07/24 від 03.07.2024 про надання правничої допомоги, укладеним між позивачем та адвокатом, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 на суму 9 200 гривень, платіжною інструкцією від 29.07.2024 № 3560 на суму 9 200 гривень.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо відсутності належних доказів надання правничої допомоги саме адвокатом Литвиненко О.І. В акті приймання-передачі наданих послуг зазначено, що нею було надано такі послуги: надання первинної консультації замовнику у справі (1 000 грн), правовий аналіз наявних документів у замовника по справі (4 000 грн). підготовка позовної заяви (4 200 гривень).

Те, що в матеріалах справи відсутні докази підготовки позовної заяви чи додатків до неї саме адвокатом Литвиненко О.І. не спростовують надання нею правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Суд встановив, що заяви по суті справи (позов та відповідь на відзив) було підписано, а документи, долучені до позову, засвідчено директором товариства Назаренком Володимиром Георгійовичем, повноваження якого як керівника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.08.2021.

Посилання відповідача на те, що позов не було підписано адвокатом Литвиненко О.І., не спростовує надання нею правничої допомоги, у тому числі шляхом надання інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, а також складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, оскільки практика підготовки адвокатом проєктів документів, які в подальшому підписуються самими сторонами, не суперечить чинному законодавству та практиці відносин між адвокатом та клієнтом.

Той факт, що в матеріалах справи міститься заява адвоката Євтодьєва А.О. від 21.10.2024 про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримання позову в повному обсязі, підписана ним на підставі довіреності від 21.03.2024, також не спростовує факт надання професійної правничої допомоги адвокатом Литвиненко О.І. Чинні положення цивільно-процесуального законодавства не обмежують кількість представників, які можуть представляти особу під час розгляду справи в суді.

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту надання професійної правничої допомоги позивачу, а також про обгрунтованість розміру витрат, пов`язаних з наданням такої допомоги.

Оскільки судом ухвалено рішення про задоволення позову в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, що включають в себе сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 19, 58, 76-81, 95, 121, 126-127, 133, 137, 141-142, 191, 223, 264-265, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 718 962,58 грн (сімсот вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 58 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судові витрати у загальному розмірі 19 984,44 грн (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 44 копійки), у тому числі сплачений судовий збір у розмірі 10 784,44 гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, б. 2, Код ).

Відповідач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ