ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/488/25 Справа № 229/360/24 Суддя у 1-й інстанції - Фролова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Бахмутська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Топчийов Євген Володимирович на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 08 липня 2024 року, ухваленого суддею Фроловою Н.М. у м. Дружківка Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судове рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Представник позивача Топчийов Є.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Бахмутської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просив визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох поверхів, 5 кімнат (дві кімнати - спальні на другому поверсі, дві спальні на першому поверсі та гостинна на першому поверсі) загальною площею 130 кв. та земельної ділянки 5,9 га.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що власником будинку АДРЕСА_1 є ( ОСОБА_2 на підставі Договору дарування.

Даний договір був оформлений в Першій Артемівській державній нотаріальній конторі в період часу з 17.05.1990 року по 01.01.1991 рік.

Дарувальник була ОСОБА_3 , яка на теперішній час проживає разом з позивачем та її мамою - ОСОБА_4 за вказаною в позові адресою.

У зв`язку з воєнною агресією росії проти України, ОСОБА_1 була вимушена виїхати з місця свого проживання в місто Харків, а правоустановчі документі утрачені (знищені).

На теперішній час у ОСОБА_1 відсутні правоустановчі документи. Так, коли позивачу було 18 років їй подарувала квартиру тітка - ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 .

03.08.1991 року ОСОБА_5 уклала шлюб у відділі ДРАЦС виконкому Артемівської міської ради, актовий запис №499.

ОСОБА_1 звернулася до ЦНАП міста Харків з проханням допомогти відновити втрачені документи на будинок АДРЕСА_1 .

Працівники ЦНАП в місті Харків повідомили, щоб внести відомості про належність їй спірної квартири, требо звернутися до КП «Бахмутське БТІ» з проханням надати копії правоустановчих документів.

05.12.2023 року ОСОБА_1 письмово звернулася до КП «Бахмутське БТІ», місце розташування місто Київ, через засоби електронного зв`язку з проханням надати копії правоустановчих документів, які б дали право реєстрації в реєстрі право власності.

Згідно відповіді КП «Бахмутське БТІ» від 26.12.2023 року за №12/114 вказано, що за обліками станом на 31.12.2012 року відсутня реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована позивач по справі та її мати - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також на теперішній час звернулася до суду з позовною заявою про визнання право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 51,4 кв.м., житловою 33,3 кв.м.

Відповідно до п. 2 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Міністерства юстиції затвердженого наказом України 22.02.2012 р №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, із змінами та доповненнями, місцем видачі документа є місце зберігання.

Тобто нотаріальний примірник договору купівлі-продажу від 15.01.2001 року знаходиться у Першій державній нотаріальній конторі, яка розташована м. Бахмут Донецької області.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 25 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «2102-14 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори Донецької області з 18 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на положення ст.41 Конституції України, ч.1 ст.316, ч.2 ст.328, ст.392 ЦК України, ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Іншого способу поновити порушене право, у тому числі подальші дії, які пов`язані з відкриттям реєстру правочинів та реєстрації права власності на майно позивача не має.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 08 липня 2024року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням через свого представника адвоката Топчийова Є.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги.

При цьому, представник позивача зазначає, що позивача, її матір та батька було евакуйовано з міста Бахмут Донецької області у зв`язку з попаданням у будинок АДРЕСА_1 , де знаходились письмові документи на належний позивачу будинок та квартиру батьків, які були знищені в результаті попадання у будинок. Вказує, що є рішення суду, яким визнано право власності на квартиру, що належала матері позивача.

Представник позивача зазначає, що суд взяв до уваги тільки договір дарування від 28.07.1990, однак не взяв до уваги технічну документацію технічний паспорт, який виготовлений 16.08.2016, в якому зазначено розмір будинку, кількість кімнат та інші технічні характеристики будинку. Цей технічний паспорт був виготовлений замість старого технічного паспорта, як новий технічний паспорт на житловий будинок для надання послуг. Будинок був введений в експлуатацію приблизно 2004 2008, точної дати у позивача не має з проходженням усіх процедур. Після введення в експлуатацію будинку до нього було проведено світло, газ, водопостачання та укладені відповідні договори про надання послуг, які у позивача у зв`язку з руйнуванням будинку не збереглися, але вони є у відповідача територіальної громади міста, яка і була відповідачем по справі.

Вказує, що відповідач документів суду не надав, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги визнав у повному обсязі. Звертає увагу на те, що суд не взяв до уваги технічний паспорт на спірний будинок, який хоча і не є правоустановчим документом, але носить формальний характер будинку, який виготовлений Бахмутським БТІ, а інших документів щоб довести свою правоту у позивача не має, а відповідач їх не надав. Зазначає, що через введення в Україні воєнного стану у позивача відсутня можливість одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Артемівськ (нині Бахмут), Донецької області є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 орган що видав 1420, що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №1350 від 09.04.2020 року виданої відділом реєстрації Бахмутської міської ради (а.с.5-6).

Згідно свідоцтва про народження виданого повторно серія НОМЕР_2 від 23.06.2023 року ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №564 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 03.08.1991 року відділом РАЦС виконкому Артемівського міськради Донецької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про що 03.08.1991 року зроблено запис за №499, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_7 (а.с.8).

Згідно копії договору від 28.07.1990 року посвідченого державним нотаріусом Артемівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-2537, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 недобудований будинок, розташований в АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці 490 кв.м. готовністю одинадцять процентів. Недобудоване домогосподарство належить дарувальнику ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки посвідченого Першою артемівською нотаріальною конторою 26.11.1988 року №4929. Всі зобов`язання з добудови цього будинку бере на себе ОСОБА_5 (а.с.84-85).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 16.08.2016 року загальна площа житлового будинку складає 135,8 кв.м. (а.с.86-88).

Як вбачається із довідки КП «Бахмутське БТІ» №12/114 від 26.12.2023 року за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року відсутня реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №381723474 від 06.06.2024 року відомості про реєстрацію будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відсутня (а.с.106).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог, виходив з того, що позивач не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п.4 ст.334 ЦК права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, та наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа

Так, судом встановлено, що позивачем за договором дарування отримано в дар недобудований будинок готовністю одинадцять процентів, при цьому докази щодо прийняття цього будинку в експлуатацію, закінчених будівництвом об`єктів відповідно до законодавства, суду не надано, окрім того відсутні належні докази щодо належності будинку позивачу, як і відсутні будь-які відомості щодо реєстрації права власності на спірний будинок в БТІ, реєстрі речових прав на нерухоме майно, а відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний будинок.

Суд виснував, що наявність реєстрації позивача у вказаному спірному будинку не може слугувати підтвердженням права власності.

Окрім того, як встановлено судом зазначена в позовній заяві загальна площа земельної ділянки на якій розташований будинок не співпадає з розміром земельної ділянки зазначеної в копії договору дарування від 28.07.1990 р., а зазначена в позовній заяві загальна площа будинку не співпадає із загальною площею будинку зазначеною в копії технічного паспорту.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені в апеляційній скарзі представника позивача Топчийова Є.В. доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Топчийов Євген Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 08 липня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: