ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року

м.Харків

справа № 645/389/22

провадження №22-ц/818/418/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шарка О.П., -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, таким, що не підлягає виконанню. .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою визнати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей не було надано жодного документу-доказу, який би підтверджував юридичний факт проживання дітей разом із матір`ю, що є необхідною умовою визначеною у чинному законодавстві для звернення до суду з такою вимогою. Звертає увагу на те, що син ОСОБА_4 майже з самого народження проживає разом із батьком, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні. Крім того рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 . Отже у стягувача відсутнє право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 . Де і з ким знаходиться донька невідомо, оскільки з березня 2022 року стягувач взагалі зникла у невідомому напрямку з дитиною на руках. Вважає, що у ОСОБА_2 також відсутнє право вимоги на стягнення аліментів і на доньку, оскільки відсутні докази підтвердження проживання стягувача разом із донькою. Крім того суд першої інтанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що заявнику необхідно звернутись з позовом про звільнення від обов`язку по сплаті аліментів та фактично проігнорував рішення Московського суду м. Харкова від 13.10.2023 року, яким це питання вже було вирішено. Також зазначає, що судом першої інстанції справу було розглянуто з порушенням строків зазначених нормами закону та без повідомлення заявника про дату, час та місце розгляду справи, що є грубим процесуальним порушенням та підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку заявника звільнено від сплати аліментів за судовим наказом, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню учасники справи не були повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи без належного повідомлення учасників справи про дату судового засідання. У зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, оскільки апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу вказаними підставами.

Судом встановлено, що 01 лютого 2022 року Фрунзенським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як на підставу вимог заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилався на те, що з вересня 2011 року між заявником та стягувачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01 лютого 2022 року Фрунзенським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршим повноліття. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року яке набрало законної сили 17.07.2023 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року у справі № 645/1802/23 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначені судовим наказом Фрунзенським районним судом м. Харкова від 01.02.2022 року. Згідно відповіді в.о.начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, ОСОБА_6 від 23.04.2024 року № 69395380, що була надана на заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Череватенко І.М. державним виконавцем Пазієм С.А. направлялися подання щодо роз`яснення судових рішень до Московського районного суду міста Харкова та Фрунзенського районного суду міста Харкова. Проте у задоволенні зазначених вище поданів від листопада 2023 року судами було відмовлено. Окрім того Харківський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції додатково повідомив, що що органи та особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів не уповноважені на зміну розміру заборгованості, внесення змін до виконавчих документів. У зв`язку із зазначеним, здійснити перерахунок аліментів не вбачається за можливе. Також Харківський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у вищевказаній відповіді роз`яснив право боржника, передбачене ст. 173 ЦПК України, на звернення до суду стосовно визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України. звертатися з вимогою про сплату аліментів може тільки той з батьків з ким безпосередньо проживає дитина. Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майже з самого народження і по сьогодні проживає з заявнком, своїм батьком, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею. На думку заявника, у стягувача відсутнє право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на ОСОБА_4 . Де і з ким знаходиться донька невідомо, адже з березня 2022 року стягувач ОСОБА_2 взагалі зникла у невідомо напрямі з дитиною на руках. Раз в тиждень або рідше від неї приходять смс/повідомлення, що вони з донькою живі, але де вони живуть, які в них умови, як себе почуває донька не відомо, чи взагалі дитина з нею так само не відомо. ОСОБА_2 тільки нещодавно зареєструвала своє місце проживання, але щодо реєстрації місця проживання доньки до нього не зверталась, у жодній з судових справ ОСОБА_2 не було надано жодного доказу проживання дочки із нею. Донька ніде не зареєстрована та де вона проживає боржнику невідомо. Тому, у стягувача також відсутнє право вимоги на аліменти на доньку у зв`язку з тим, що не має юридичного факту підтвердження проживання ОСОБА_2 з донькою. До заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей не було надано жодного документа-доказу, який би підтверджував юридичний факт проживання дітей з матір`ю, що є необхідною умовою визначеною у чинному законодавстві для звернення до суду з такою вимогою. У зв`язку з цим вважає, що виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, слід зробити висновок, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому законом встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в ст. 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Матеріали справи свідчать про те, що 01 лютого 2022 року Фрунзенським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 28 січня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.06.2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьковм ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначені судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2022 року.

Враховуючи, наявність зазначеного рішення, яким з ОСОБА_1 припинено стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Оскільки обов`язок ОСОБА_1 по сплаті аліментів на сина наразі відсутні повністю.

Що стосується вимог заявника про визнання судового наказу таким, що не піддягає виконанню в частині стягнення аліментів на утримання доньки, колегія суддів зазначає наступне. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували відсутність обов`язку щодо сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання апелянта на те, що у стягувача відсутнє право вимоги на стягнення аліментів на утримання доньки, у зв`язку з тим, що не має юридичного факту підтвердження проживання дитини разом із матір`ю, є безпідставним, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження вищезазначеного.

Разом з тим обставини, на які ОСОБА_1 посилається, не є підставою для визнання виконавчого докумена таким, що не підлягає виконанню. А право заявника підлягає захисту в інший спосіб.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення заяви, а саме: визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення аліментівз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги в іншій частині не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ, виданий Фрунзенським районним суд м. Харкова, від 01 лютого 2022 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 22.01.2025 року.