Провадження №2-о/389/95/23
Ухвала

іменем України

14 січня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Охременка Артема Вікторовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

з участю: представника заявника - адвоката Охременка А.В.,

встановив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Охременко А.В. звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 двох дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначив, що він та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.03.2023. Від подружнього життя вони мають двох малолітніх дітей доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.07.2023 укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Вказаним договором вони дійшли згоди, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будуть проживати разом з батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , або за іншим фактичним місцем проживання батька. Крім того, вказаним договором на ОСОБА_1 фактично покладений обов`язок самостійного виховання дітей. ОСОБА_1 з 18.07.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби сімейні обставини ОСОБА_1 істотно змінилися - шлюб з дружиною розірвано та наразі він має самостійно виховувати двох малолітніх дітей. Таким чином, для виникнення у ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби йому необхідно довести та надати підтверджуючі документи, що підтверджують факт самостійного виховання дітей віком до 18 років.

В судовому засіданні представник заявника враховуючи висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 не заперечував щодо залишення даної заяви без розгляду.

Заінтересована особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій не заперечувала щодо заявлених вимог, а справу просила слухати за її відсутності.

Представник заінтересованої особи - військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до даних, які містяться в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3», в провадженні Знам`янського міськрайонного суду кіровоградської області перебувала цивільна справа ЄУН №389/275/23 (провадження № 2/389/39/23) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. За результатом розгляду справи, рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.03.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.06.2018 Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №146 було розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох малолітніх дітей доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною С.С. 18.07.2023 посвідчено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно місця проживання та утримання, виховання спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, згідно з п.п.2.1, 2.5 договору сторони дійшли згоди, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житимуть та виховуватимуться разом з батьком за зареєстрованим або фактичним місцем його проживання.

Відповідно до п.3.1 договору діти житимуть разом з батьком, але матір має право в будь-який час бачитися, безперешкодно спілкуватися з дітьми та приймати участь у його утриманні та вихованні.

Батьки зобов`язуються піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у їх вихованні, забезпечити їх доглядом, харчуванням, лікуванням, достатнім рівнем освіти незалежно від стосунків з матір`ю (п.4.1.2 договору).

Відповідно до п.5.4 договору усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Так, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Частиною 6 ст.294 ЦПК України встановлено, що у разі, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У цій справі заявник ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання дітей. Заявлені ним вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України).

Частиною 1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150, 151 СК України.

За приписами ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30 ЦК України).

Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому, до прикладу, смерть батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно з ч.2 ст.15 СК України якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч.4 ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

В порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У цій справі батьки, уклавши 18.07.2023 нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, узгодили порядок участі кожного з них у вихованні їх спільних дітей. У пунктах 2.1, 2.5, 3.1, 5.4 договору, зокрема, сторони обумовили, що діти житимуть та виховуватимуться разом з батьком, який бере на себе усі зобов`язання, пов`язані з утриманням дітей, їх фінансовим та матеріальним забезпеченням.

В свою чергу, мати має право в будь-який час бачитися, безперешкодно спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх утриманні та вихованні. Усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання ним дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей.

Так, у ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у цій справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч.4, 5 ст.19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним з батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просив ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дітей, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватися в межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, який підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до даних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що в ході розгляду справи встановлено, що має місце спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, і за таких обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, тому на підставі ч.6 ст.294, ч.4 ст.315 ЦПК України заяву необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику право на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.258, 260, 261, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Охременка Артема Вікторовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що така справа підлягає розгляду на загальних підставах в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 17.01.2025.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва