У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2025 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участю секретаря судового засідання Рашевської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Бар справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Халаґєри О. А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Територіального сервісного центру МВС № 0545 (на правах відділу, с. Великий Митник) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними -,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Халаґєра О. А. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу посилаючись на те , що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2024 року у справі №125/489/24 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Територіального сервісного центру МВС № 0545 (на правах відділу, с. Великий Митник) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області про визнання договорів купівлі - продажу транспортних засобів недійсними - залишено без розгляду.

Даною ухвалою не вирішено питання про визнання зловживання процесуальними правам Позивачем на підставі поданого клопотання представником Відповідача від 27 вересня 2024 року та не вирішено питання про судові витрати та про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Заявник адвокат Халаґєра О. А. надала суду заяву, де просила провести судове засідання у її відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Мазуренко Л.О. у судове засідання не з`явилися, у заяві до суду представник просила провести судове засідання у її відсутність, заперечила проти задоволення заяви представника позивача. У запереченні вказала, що Позовна заява була подана до суду у зв`язку із тим, що під час розгляду іншої справа №125/2563/23 про поділ спільної сумісної власності було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умисно, з метою приховування спільної сумісної власності та з метою уникнення відповідальності, після фактичного припинення шлюбних відносин, переоформив частину спільної сумісної власності, а саме транспортні засоби, на інших осіб, зокрема свою мати, друзів, однак продовжує і надалі ними користуватися. Процесуальної можливості змінити позовні вимоги у позивачки у справі про поділ спільної сумісної власності вже не було. Після подання позовної заяви №125/489/24 було встановлено, що автомобілі були повторно переоформлені на третіх осіб. Це стало причиною для того, щоб позивачка прийняла рішення про залишення позову без розгляду і обмежитися лише розглядом справи №125/2563/23 про поділ спільної сумісної власності. Тому, зловживання свої правами позивачка не вчиняла.

Представник Територіального сервісного центру МВС № 0545 (на правах відділу, с. Великий Митник) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області Паламарчук Ю.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши заяву представника відповідача та матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Установлено, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Територіального сервісного центру МВС № 0545 (на правах відділу, с. Великий Митник) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області про визнання договорів купівлі - продажу транспортних засобів недійсними - залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат, не вирішувалося.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Адже, позовна заява була подана до суду під час розгляду іншої справи №125/2563/23 за участі сторін про поділ спільної сумісної власності, під час якої було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин, переоформив частину спільної сумісної власності, а саме транспортні засоби, на інших осіб. Процесуальної можливості змінити позовні вимоги у позивачки у справі про поділ спільної сумісної власності вже не було. Тому вона скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про визнання договорів купівлі - продажу транспортних засобів недійсними. В подальшому позивачем подана до суду заява про залишення позову без розгляду, на підставі ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18, від 05 жовтня 2021 року у справі №308/13199/17, від 04 квітня 2022 у справі № 441/1609/19).

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5ст.142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 44,133,141,142,258,260,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику відповідача адвокату Халаґєрі О. А. у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Територіального сервісного центру МВС № 0545 (на правах відділу, с. Великий Митник) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними.

Ухвалу може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо її не буде подано.

Повний текст ухвали суду складено 20 січня 2025 року.

Суддя: