Справа № 569/1058/25
УХВАЛА

22 січня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі судді Харечка С.П., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просить суд встановити факт виключення заявника ОСОБА_1 з військового обліку станом на 31 травня 2012 року (як заявнику вже виповнилось 40 років) у редакції Закону від 02.03.2012 року «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі пункту 2 частини 2, частини 4 ст.28 та пункту 4 частини 6 статті 37 Закону та факту переведення у відставку згідно до ч.1 ст.32 вищезазначеної редакції Закону, так, як від цих фактів залежало право до 01 квітня 2014 року бути відставником згідно до ч.1 ст.32 редакції Закону від 25.03.2014 року з можливістю користуватись та застосовувати даний статус (відставника) до різних юридичних правовідносин.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 січня 2025 року, дану справу для розгляду передано судді Ковальову І.М.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року самовідвід судді Ковальова І.М. по справі за ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Справу передано до канцелярії Рівненського міського суду Рівненської області для проведення автоматизованого розподілу справи, відповідно до вимог ч.3 ст.14, ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 січня 2025 року, дану справу для розгляду передано судді Харечку С.П.

Заявник в обґрунтування заяви зазначає, що у редакції Закону від 02.03.2012 року «Про військовий обов`язок і військову службу» пункт 2 частини 2 та частина 4 ст.28 були у наступній редакції: Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років. Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Пункт 4 частини 6 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції Закону від 02.03.2012 року був в наступній редакції: Виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які: (абзац перший частини шостої статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2926-VI ( 2926-17 ) від 13.01.2011) досягли граничного віку перебування в запасі. Частина 1 ст.32 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції Закону від 02.03.2012 року була в наступній редакції: Військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби у воєнний час, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку. Тому заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з колишньою військово - обліковою спеціальністю (ВОС 100915) рядовий - стрілець у редакції Закону від 02.03.2012 року «Про військовий обов`язок і військову службу» станом 15.05.2012 року при досягненні 40 річного віку на підставі пункту 2 частини 2,4 ст.28 та пункту 4 частини 6 статті 37 було року був виключений з військового обліку, як громадянин (рядовий запасу), який досяг граничного віку перебування в запасі та переведений у відставку згідно до ч.1 ст.32 вищезазначеної редакції Закону. Редакція ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 02.03.2012 року повинна застосовуватись для вирішення цієї справи саме з причини, що наступною редакцією згідно до картки ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» є редакція від 13.06.2012 року, а заявнику ОСОБА_1 виповнилось повних 40 років згідно паспортного документу 15 травня 2012 року, і тому до факту, який має юридичне значення і який встановлюється заявником, - застосовується саме редакція Закону від 02.03.2012 року .

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Аналіз чинного законодавства свідчить, що виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється у районних (міських) ТЦК та СП, органах Служби безпеки України, підрозділах Служби зовнішньої розвідки відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із застосуванням механізмів, передбачених Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Таким чином, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення фактів того, що особа є такою, що виключена з військового обліку і не є військовозобов`язаною, що унеможливлює використання судового порядку встановлення означених фактів, що мають юридичне значення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №953/2790/23 (провадження № 61-10394св23).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що розгляд заяви ОСОБА_1 віднесено до повноважень інших органів і за законом не підлягає судовому розгляду, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 186, 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Рівненський апеляційний суд.

Суддя Харечко С.П.