Дата документу 21.01.2025 Справа № 335/8116/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/8116/23 Головуючий у І інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/166/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової Марини Сергіївни до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової М.С. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Головного управління Державної казначейської служби України Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звертався з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕГА №892325 від 12.12.2022, прийняту інспектором 3-го батальйону 1-ї роти УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Глущенком В.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 20.02.2023 у справі № 335/8834/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №892325 від 12.12.2022, прийняту інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Глущенком В.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказане рішення набрало законної сили 03.03.2023.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової М.С. зазначав, що у зв`язку з цією подією, позивач погано себе почував, протягом тривалого часу звертався до лікарів та проходив лікування. Згідно з довідкою № 390, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» позивач страждає на деякі захворювання.

Внаслідок прийняття щодо нього незаконної постанови про адміністративне правопорушення, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у понесенні ним моральних душевних страждань, він був вимушений доводити свою невинуватість, що супроводжувалось відчуттям несправедливості, витрачати час та зусилля, спрямовані на захист своїх прав і свобод.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової М.С. просив суд стягнути на його користь з Державної казначейської служби України шляхом списання з коштів з єдиного казначейського рахунку, завдану моральну шкоду незаконними діями Управління патрульної поліції в Запорізькій області в розмірі 80000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень, Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року в цій частині, замінивши визначення стягнення коштів з Державного бюджету України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції у резолютивній частині рішення помилково зазначив, що присуджені грошові кошти мають бути стягнуті з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на відповідному рахунку. Посилаючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, божником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ДКСУ не оскаржує рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди, апеляційний суд в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

У судовому засіданні представник скаржника Орлова О.О. наполягала на задоволенні апеляційної скарги та зміні рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року в частині визначення органу, з якого слід стягнути кошти.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (т. 2 а.с. 38, 39). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в оскаржувані частині не відповідає з огляду н а таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 20 лютого 2023 року у справі №335/8834/22, провадження 2-а/335/28/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 892325 від 12 грудня 2022 року, прийняту інспектором 3-го батальйону 1-ї роти УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Глущенко Вікторією Ігорівною, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу розмірі 850 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22), та інших.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник.

У справі «Мельниченко проти України» (заява № 17707/02) від 19.10.2004 року, суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що завдана ОСОБА_1 шкода повинна бути відшкодована Державою.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) (пункт 6.21) та Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17 (провадження № 61-1891св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 1527/4804/12 (провадження № 61-6778св21).

Отже, слід змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виключивши з неї посилання на орган, з якого здійснюватиметься стягнення - Державну казначейську службу України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 296/4623/19 (провадження № 61-18635св21).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17 (провадження № 61-1891св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 1527/4804/12 (провадження № 61-6778св21), тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ДКСУ та змінити резолютивну частину рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року, виключивши з неї посилання на орган, з якого здійснюватиметься стягнення - Державну казначейську службу України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2024 року в цій справі змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень.»

В іншій частині рішення не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: