Справа № 127/1754/25
Провадження № 2/127/237/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Водночас, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн).

Оскільки позовна заява містить вимоги майнового характеру (визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя), тому вона підлягає оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Натомість, як слідує з матеріалів позовної заяви, в порушення вимог ст. 177 ЦПК України, позивач, вказуючи ціну позову сплатив судовий збір лише в розмірі 1500 грн, що не може вважитись належним підтвердженням сплати судового збору у встановленому законом розмірі відповідно до заявленого розміру позовних вимог.

Так, позивачем на підтвердження вартості спірного майна надано висновок про вартість (витяг з звіту) від 08 листопада 2024 року №64 суб`єкта оціночної діяльності з ТОВ «Подільський експертний центр».

Проте, такий висновок про вартість (витяг з звіту) не може бути прийнятий судом до уваги як на підтвердження дійсної (ринкової) вартості об`єкту нерухомого майна з огляду на таке.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

При цьому вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

Згідно з п. 2 Розділу ІV Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України 17 травня 2018 року № 658, строк дії звіту про оцінку не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, про що зазначається в такому звіті.

Наданий позивачем висновок про вартість (витяг з звіту) від 08 листопада 2024 року №64 не містить будь-яких відомостей про сам звіт оцінки спірного майна, зокрема дату його складання, і в якому містяться відповідні висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, а тому, суд не може прийняти такий витяг як належний доказ щодо дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна на момент подання цього позову.

При цьому слід звернути увагу на вартість такого майна на ринку нерухомості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Натомість, суд не бере до уваги наданий позивачем висновок про вартість (витяг з звіту) від 08 листопада 2024 року №64, про що вказано вище.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи, що в суду відсутня можливість встановлення ціни позову на день подання позову (в матеріалах відсутні належні докази щодо підтвердження дійсної вартості спірного майна), суд вважає за необхідне попередньо визначити для позивача розмір судового збору за вимогою майнового характеру в сумі 7570 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1500 грн відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.12.2024 №0.0..1 є не повним розміром судового збору сплаченого за позовну вимогу майнового характеру. Позивачу слід сплатити судовий збір за вимогою майнового характеру в розмірі, встановленому судом, а саме доплативши судовий збір у розмірі, що становить 6070 грн (15140/2 грн - 1500 грн) та надати суду докази щодо цього

Крім сплати судового збору, позивач не звільнений від обов`язку зазначити обставини з посиланням на докази щодо дійсної вартості майна та вказати відповідну ціну позову.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивача, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Також, відповідно до п.4. ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб захисту прав та інтересів, передбачений законом або договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Як слідує зі змісту позовних вимог позивач з посиланням на положення ст. 392 ЦК України та ст. 57 СК України просить визнати за нею право власності на частки квартири у спільному сумісному майні подружжя, вказуючи одночасно, що ця квартира придбана за її особисті кошті, зареєстрована на праві власності за позивачем та належить їй особисто.

Отже, враховуючи обґрунтування позову, обираючи спосіб захисту за змістом вимог, позивачу слід визначитись з самими обставинами та підставами позову, які не суперечать закону. При цьому, слід зауважити, що сам спосіб захисту порушених прав однієї сторони не може підміняти собою захист інтересів іншої сторони.

Крім того, позовна заява всупереч п. 2 ч.3 ст.175 ЦПК України не містить місця проживання чи перебування позивача ОСОБА_1 (у позові зазначена лише адреса для кореспонденції, яка є адресою робочого місця адвоката Вдовцової Л. К.), а також його реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності.

Також слід звернути увагу, що позовна заява подана від імені позивача її представником адвокатом Вдовцовою Л. К. Однак остання у позовній заяві не повідомила суд про наявність у неї електронного кабінету, а також не зазначила власний реєстраційний номер облікової картки платника податків з метою її подальшої ідентифікації в підсистемі «Електронний суд».

В той же час відповідно до ч. 6 ст. 14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку; інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Суддя: