Провадження № 2/161/554/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гайворонської І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року та додаткового рішення Луцького міськрайонного суду від 29жовтня 2018 року їй виділено в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:046:0057, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 28 липня 2022 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 . Внаслідок припинення права спільної часткової власності на підставі судового рішення житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134 належать їй на праві приватної власності.

Вказує, що згідно акту прийому-передачі межових знаків від 23 вересня 2022 року межі вказаної земельної ділянки за проведеним розподілом закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 12 штук, які пред`явлені та передані позивачу на зберігання. В даному акті зазначено, що власники/користувачі земельної ділянки не мають претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки, а власники/користувачі суміжних земельних ділянок не заявили претензій до існуючих меж.

Внаслідок проведеного поділу відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельна ділянки площею 0,0690 га, кадастровий номер :11:046:0133, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того вказує, що відповідач ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . В житловому будинку на АДРЕСА_1 проживає дочка відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 з двома малолітніми дітьми та чоловіком - відповідачем ОСОБА_3 . Відповідачі не визнають її права на володіння та користування сусідньою земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Також вказує, що 26 вересня 2022 року позивач виявила, що на межі земельних ділянок кадастрові номери :11:046:0133, :11:046:0134 відповідачі знищили закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки в кількості 12 штук. 07 жовтня 2022 року позивач звернулася до Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 , його дружини ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 за знищення ними межових знаків та погрози фізичною розправою. За результатами розгляду цієї заяви їй повідомлено, що цивільно-правовий спір не підлягає розгляду органами поліції. На підставі договору на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт) №204 від 13 червня 2023 року представником Волинської філії державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 20 червня 2023 року було закріплено в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка в кількості 13 штук межі земельної ділянки площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134. На підставі договору на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт) робіт №204 від 13 червня 2023 року, додатку до цього договору - протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт від 13 червня 2023 року, квитанції банку від 14 червня 2023 року позивач оплатила виконавцеві 2 500,00 грн. Для виконання робіт по встановленню огорожі на межі земельних ділянок позивач придбала будівельні матеріали на суму 1 595,00 грн. Згідно договору про виконання робіт від 08 червня 2023 року та акту виконаних робіт за виконані ОСОБА_10 підготовчі роботи по встановленню огорожі позивачем оплачено 4 500,00 грн., а за натягування та закріплення металевої сітки на металеві стовбці позивачем оплачено 1 500,00 грн. За замовленням позивача 20 червня 2023 року було зроблено бетонну стяжку (фундамент) та встановлені металеві стовбці під огорожу з металевої сітки. 21 червня 2023 року позивач виявила, що після завершення підготовчих робіт по встановленню огорожі відповідачі вийняли з бетонної стяжки (фундаменту) металеві стовбці, після чого позивач повідомила в чергову частину Луцького РУП ГУНП у Волинській області та звернулася з письмовою заявою про вчинення відповідачами правопорушення. Зазначає, що факт умисного пошкодження бетонної стяжки (фундаменту) та знищення металевих стовпців під огорожу підтверджено постановою Луцького міськрайонного суду від 21 вересня 2023 року у справі №161/11573/23. Згідно договору про виконання робіт від 25 жовтня 2023 року вартість робіт з демонтажу бетонної стяжки становить 1 600,00 грн.

Зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їй завдано збитки у розмірі 11 695,00 грн., з яких: 2 500,00 грн. - вартість землевпорядних робіт з відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 1 595,00 грн. - вартість будівельних матеріалів; 4 500,00 грн. - вартість підготовчих робіт по встановленню огорожі, 1 600,00 грн. - вартість робіт з демонтажу бетонної стяжки, 1 500,00 грн. - вартість робіт по натягуванню та закріпленню металевої сітки.

Також зазначає, що 12 серпня 2023 року вона перебувала на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , вийшовши на подвір`я відповідач ОСОБА_3 погрожував їй фізичною розправою, вирвав з рук мобільний телефон і викинув його. Від удару був пошкоджений мобільний телефон і футляр для нього, які стали непридатними для використання. Розмір завданих неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 збитків позивач визначає понесеними нею витратами на придбання нового смартфону моделі Xiom NOH 12 та футляра-книжки для телефону в сумі 7 249,00 грн.

Разом із тим вказує, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні її права власності, приниженні честі та гідності, спричиненні душевних страждань.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на її користь завдані збитки в розмірі 19 095,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдані збитки в розмірі 7 249,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 10 147,20 грн.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 28/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та 31/100 частини земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер :11:046:0057) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7-17).

14 липня 2023 року позивачці видано довідку про результати розгляду матеріалів ОСОБА_1 , за зверненням 21 червня 2023 року до Луцького РУП ГУНП у Волинській області з приводу конфлікту із сусідами. За результатами розгляду заяви на громадянина ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП (а.с.19).

На підставі постанови Луцького міськрайнного суду від 21 вересня 2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.24).

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідачів їй заподіяні збитки за вийняті з бетонної стяжки металеві стовбці для встановлення огорожі, придбані будівельні матеріали, виконані будівельні роботи, демонтаж старих бетонних конструкцій та завершення робіт по встановленню огорожі, сума вказаних збитків вважає підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Разом із тим, позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідачів належних та допустимих доказів, тобто таких, що містять інформацію щодо предмета доказування, таких що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не надано.

Наявні в матеріалах справи звернення та відповіді на звернення лише підтверджують факт звернення позивачки до органів поліції. Проте, самі по собі вказані пояснення не можуть вважатися доказами, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки поза розумним сумнівом не підтверджують а ні неправомірної поведінки саме відповідачів, а ні їх вини, а ні причинного зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.

Таким чином позивачкою не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог щодо відшкодування шкоди, не доведено наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в цій частині.

На підставі постанови Луцького міськрайонного суду від 07 вересня 2023 року ОСОБА_3 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. Із даної постанови вбачається, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за нецензурні висловлювання у сторону ОСОБА_1 та пошкодження мобільного телефону потерпілої.

Даною постановою Луцького міськрайоного суду підтверджується вина громадянина ОСОБА_3 у пошкодженні мобільного телефону позивачки. Постанова в апеляційному суді не оскаржувалася, набрала законної сили.

Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 22 ЦК України збитками, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Однак, будь яких доказів щодо пошкодження телефону, фактичну вартість телефону або витрати на його ремонт чи заміну не надано. Стягнення коштів з відповідача за новий телефон не підлягає до задоволення, оскільки це не є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем та представником позивача належних та припустимих доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, відповідно до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України, суду не надано.

Таким чином у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 78, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено

та підписано 20 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк