Ухвала

20 січня 2025 року

м. Київ

справа № 755/5188/22

провадження № 61-749ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Ковалевської Дар`ї Сергіївни як представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотки річних, інфляційних витрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ «СК «Кредо») на свою користь страхове відшкодування у розмірі 23 123,28 грн, пеню за 182 днів прострочення у розмірі 3 465,27 грн, 3 % річних за 589 днів прострочення у розмірі 1 119,00 грн, збитки від інфляції за 589 днів прострочення у розмірі 6 918,13 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 68 145,08 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати: з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 1 812,19 грн витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи, 10 541,66 грн витрати за надання правової допомоги, 344,87 грн судового збору; з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 850, 91 грн витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи, 22 401,03 грн витрати за надання правової допомоги, 732,84 грн судового збору.

Дніпровський районний суд Київської області рішенням від 23 лютого 2024 року позов задовольнив частково. Стягнув з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 23 123,28 грн, пеню за 182 днів прострочення - 3 465,27 грн, 3 % річних за 589 днів прострочення - 1 119,00 грн, збитки від інфляції за 589 днів прострочення - 6 918,13 грн. Стягнув з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 560,33 грн, витрати за проведення експертизи - 1 812,19 грн та витрати за надання правової допомоги - 1 920,00 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 81,23 грн, витрати за проведення експертизи - 262,20 грн та витрати за надання правової допомоги - 277,80 грн. В решті позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року - без змін.

16 січня 2025 року адвокат Ковалевська Д. С. як представник ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 57 879,64 грн.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 107 770,76 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Вказує, що справа має для ОСОБА_1 виняткове значення, адже у позивача це єдиний автомобіль та відновити його вона зможе тільки після компенсації завданих збитків з боку відповідача ОСОБА_2 . Крім того, оскаржувані судові рішення у цій справі підривають авторитет вищої ланки правосуддя, адже застосовані в рішеннях суду, що оскаржуються норми права суперечать правозастосовчій практиці Верховного Суду у подібних справах та перешкоджають формуванню єдності останньої.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Ковалевської Дар`ї Сергіївни як представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотки річних, інфляційних витрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов