П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

16 січня 2025року м. Київ

Справа № 638/19249/21

Провадження: № 22-з/824/149/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В.А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 786846,48 грн. - 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та 7868,46 грн судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

21 листопада 2024 року ОСОБА_2 доповнив апеляційну скаргу, шляхом подання повідомлення, в якому просив скасувати додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року у разі скасування Київським апеляційним судом рішення від 19 вересня 2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 змінено, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 620656 грн 78 коп. та 6206 грн. 57 коп. судового збору.

13 грудня 2024 року адвокат Масленнікова Т. М. в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 під час перегляду справи апеляційним судом понесла відповідні витрати в сумі 10 500 грн на правничу допомогу, що підтверджується належними доказами. Ураховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, просила стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 4 статті 270 ЦПК України вважала за можливе розглянути заяви про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності.

Згідно положень ч. 1 статті 270 України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: п.1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення… п. 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як зазначено вище, 21 листопада 2024 року ОСОБА_2 доповнив апеляційну скаргу шляхом подання повідомлення, в якому зазначив про те, що у разі скасування рішення від 19 вересня 2024 року додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року також підлягає скасуванню, оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Відповідно до ст.382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції містить, зокрема новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Змінюючи або ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції повинен одночасно змінити розподіл судових витрат, зокрема судового збору. При цьому, згідно з встановленими законом вимогами в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено як про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, так і про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 620656 грн 78 коп. та 6206 грн. 57 коп. судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог.

Отже, розподіл судових витрат на правничу допомогу у цій справі мав здійснюватися апеляційним судом за результатом розгляду справи відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі №923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі №910/20089/17, від 17 квітня 2023 року у справі №160/2282/19, від 30 травня 2023 року у справі №160/6648/20, від 08 червня 2023 року у справі №560/18155/21.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення 11 грудня 2024 року судом апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо зміни розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку зі зміною судового рішення, за таких обставин, колегія суддів вважає необхідним здійснити перерозподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, ухвалюючи додаткове рішення у справі.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача коштів у розмірі 620 656 грн 78 коп (згідно постанови Київського апеляційного суду), розмір витрат на правничу допомогу згідно додаткового рішення від 07 жовтня 2024 року визначено судом у розмірі 45 000 грн.

З матеріалів справи убачається, що у зв`язку з апеляційним переглядом справи позовні вимоги були задоволені на 79 % (100 х 620 656) : 786 846).

Отже, колегія суддів, ураховуючи заяву ОСОБА_2 , виходячи із розміру задоволених позовних вимог, доходить висновку про зменшення суми на відшкодування витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, яка підлягає стягненню з відповідача з 45 000 грн до 35 550 грн(45 000 - 100% х 79%).

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було зазначено вище, 13 грудня 2024 року адвокат Масленнікова Т. М. в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 500 грн.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Масленніковою Т. М. в інтересах ОСОБА_1 було зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, які понесла та очікує понести позивачка із розглядом справи в суді апеляційної інстанції (а. с. 66).

Крім того, в судовому засіданні, що відбулось 11 грудня 2024 року адвокат Масленнікова Т. М. зробила відповідну заяву про розподіл таких витрат після ухвалення у справі рішення за наслідками апеляційного перегляду справи (а. с. 71).

В свою чергу, ОСОБА_2 не скористався своїм правом та не заявив про незгоду з розміром заявлених позивачкою витрат, понесених на правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції.

Так, на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу адвокатом Маленніковою Т. М. в інтересах ОСОБА_1 надано: акти виконаних робіт від 29.11.2024 року та 11.12.2024 року.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як зазначено вище, адвокат Масленнікова Т. М. надала належні докази на підтвердження надання послуг, в тому числі, акти приймання-передачі наданих послуг.

Так, з акту приймання-передачі наданих послуг від 29.11.2024 року убачається, що гонорар за надану правничу допомогу складає 8 000 грн (а. с.84), та згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2024 року гонорар складає 2 500 (а. с. 85)

Слід відмітити те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 року у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Так, заперечень щодо розміру заявлених витрат відповідачем не висловлено.

В той же час, колегія суддів не в повній мірі погоджується із таким застосуванням коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, витрати на правову допомогу в сумі 10 500 грн не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, а тому підлягають зменшенню.

Крім того, колегія суддів відмічає, що апеляційним переглядом не в повній мірі досягнуто мету представництва, оскільки в ході апеляційного перегляду справи адвокат Масленнікова Т. М. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, в той час як апеляційну скаргу колегією суддів задоволено частково, що не може розцінюватися як абсолютно позитивний результат для ОСОБА_1 , а тому гонорар успіху підлягає зменшенню до 5 000 грн.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про зменшення заявленного розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, з 10 500 грн до 5 000 грн.

Отже, апеляційний суд ухвалює у справі додаткове рішення (постанову) про зменшення судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , до 35 550 грн та про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн,

Керуючись ст.ст. 260, 270, 368, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Додаткове рішення Деснянського районного суду від 07 жовтня 2024 року змінити.

Зменшити розмір витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 45 000 грн до 35 550 грн.

Заяву адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, понесені на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5 000 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова