ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

м. Харків

справа № 953/8839/24

провадження № 22-ц/818/772/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Приватний виконавець Хаблов Валерій Миколайович, Костін Олег Олександрович,

треті особи: приватний нотаріус Самощенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Зеленецька Ольга Володимирівна

у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Хаблова Валерія Миколайовича, ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Самощенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Зеленецька Ольга Володимирівна про визнання недійсним договору та витребування майна у добросовісного набувача,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ключника Олександра Миколайовича на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2024 року, постановлене суддею

в с т а н о в и в:

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії приватного виконавця Хаблова В.М.; визнати недійсними та скасувати: постанову приватного виконавця Хаблова В.М. від 02.07.2024 про передачу майна стягувачу ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 71562276, а саме житлового будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8; акт від 02.07.2024 про передачу приватним виконавцем Хабловим В.М. майна стягувачу ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 71562276, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8.; скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 26.08.2024 ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8, видане приватним нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Самощенко О.А. та скасувати запис про речове право № 56416799 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 120, зареєстрованого на підставі рішення про державну реєстрацію прав номер: 74753853; витребувати у добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8; стягнути за рахунок приватного виконавця Хаблова В.М. та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору, витрат на професійну правову допомогу, витрати пов?язані із залученням свідків, їх переїздом до міста Харкова, витрат за проведення експертиз.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2024 року позовну заяву повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ключник Олександр Миколайович, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Наголошує, що в ході виконання рішення суду приватний виконавець Хаблов В.М. здійснив передачу нерухомого майна яка належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 . Саме зазначені дії призвели до порушення права власності позивача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на таке.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування постанови приватного виконавця від 02.07.2024 про передачу майна стягувачу та акту від 02.07.2024 про передачу приватним виконавцем майна стягувачу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином позивач об`єднав у позові вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства і у суду відсутня можливість їх роз`єднати (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 420/3956/20), такий позов підлягає поверненню на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що приватний виконавець Хаблов В.М. діючи у виконавчому провадженні №71562276 від 12.04.2023 року відкритому за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова, провів передачу на реалізацію (торги) та передачу стягувач ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8, який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу' Зеленецькою О.В. та зареєстрованого 17.09.2009р. в Державному реєстрі правочинів за №2303. Позивач наголошує, що приватний виконавець порушив його права та свободи, завдав матеріальних та моральних збитків, а саме: 26.01.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. безпідставно виніс постанову про опис та арешт майна Позивача, згідно якої описав нерухоме майно останнього та передав його на відповідальне зберігання стягувану ОСОБА_3 ; 29.01.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. виніс постанову «Про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні», для проведення оцінки нерухомого майна яке належить Позивачу; 11.04.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. безпідставно склав акт про цілісність майна що підлягає передачі на електронний аукціон (торги) яке належить Позивачу; 13.05.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. провів електронний аукціон (торги) з продажу майна Повивача, що підтверджується протоколом №611153; 03.06.2024 приватний виконавець Хаблов В.М, провів електронний аукціон (торги) з продажу майна Позивача, що підтверджується протоколом №612959; 24.06.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. провів електронний аукціон (торги) з продажу майна Позивача; 02.07.2024 приватний виконавець Хаблов В.M. виніс постанову про передачу майна Позивача у рахунок погашення боргу стягувану ОСОБА_3 ; 02.07.2024 приватний виконавець Хаблов В.М. передав майно Позивача у рахунок погашення боргу стягувану ОСОБА_3 про що склав акт; 26.08.2024 року на підставі виданих ОСОБА_4 документів ОСОБА_3 , використовуючи можливості приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. зареєстрував на себе житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 38,0, житловою площею (кв.м): 20,8, якій належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У позові, який поданий до суду, позивач звернувся з вимогами до (1) приватного виконавця про: визнання недійсними та скасування постанови приватного виконавця та акту про передачу приватним виконавцем майна стягувача в рамках виконавчого провадження; (2) ОСОБА_3 про: скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок та витребування у добросовісного набувача нерухомого майна.

Тобто одні вимоги заявлені до приватного виконавця, пов`язані з вчиненням останнім виконавчих дій у процесі виконавчого провадження, а інші - до фізичної особи.

При цьому, як вбачається з позовних вимог, оскаржувана постанова приватного виконавця ухвалена в межах виконавчого провадження № 71562276.

Так, приватний виконавець постановою від 02.07.2024 ВП № 71562276 ухвалив передату стягувачу ОСОБА_3 нерухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості. Тобто сторонами вказаного виконавчого провадження є: стягувач - ОСОБА_3 , боржник - ОСОБА_2 .

Позивач у цій справі - ОСОБА_1 не є учасником виконавчого провадження № 71562276.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України.

Системний аналіз наведених положень законодавства вказує, що неучасник виконавчого провадження, який вважає, що рішенням, дією, бездіяльністю державного / приватного виконавця порушено його право, може оскаржити його акти саме як суб`єкта владних повноважень, що, відповідно, вказує на публічно-правовий характер спірних правовідносин і підвідомчість такого спору адміністративному суду.

За обставин цієї справи позивач не є учасником виконавчого провадження, а тому у разі якщо суб`єкт владних повноважень (у даному випадку приватний виконавець, який виконує тіж функції що й державний) порушує право чи законні інтереси, зокрема, фізичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така фізична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в пубічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Отже, суд, враховуючи наведене правове регулювання порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності державного / приватного виконавця та висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування постанови приватного виконавця від 02.07.2024 про передачу майна стягувачу та акту від 02.07.2024 про передачу приватним виконавцем майна стягувачу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З обставин, установлених у справі № 953/8839/24, по якій було видано виконавчий лист, випливає, що Київський районний суд м.Харкова розглянув спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Питання щодо звернення стягнення на майно відповідача або інших осіб судом не вирішувалось.

Колегія суддів зауважує, що після надходження на виконання виконавчого листа державний або приватний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовуючи надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Основного Закону України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі приписи не обмежують його повноважень на здійснення виконавчих дій, але водночас зобов`язують використовувати свої правомочності таким чином, щоб не порушувати права чи законні інтереси, зокрема, юридичних осіб.

Коли суд ухвалив рішення в межах предмета спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-то наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження або реалізував майно таким чином порушив право чи пріоритет на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником судового провадження і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі державний виконавець набуває статусу посадової особи суб`єкта владних повноважень.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в побічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

За правової ситуації, описаної в позовній заяві, звернення особи, право якої було порушено рішенням та діями державного виконавця, зі скаргою до суду як до суду першої інстанції, під час виконання рішення якого були допущені порушення прав особи, не можна вважати зверненням до належного суду. Передусім така особа не належить до суб`єктів оскарження, бо не є ні стороною, ні іншим учасником виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення державного виконавця до суду, що видав виконавчий документ.

Таким чином вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця Хаблова В.М. в частині оскарження його дій, прийнятих в рамках виконавчого провадження, підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №826/14603/17.

Вимоги позивача щодо скасування свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 26.08.2024 на нерухоме майно та витребування у добросовісного набувача нерухомого майна у фізичної особи за своє суттю є вимогами приватно-правового характеру і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанці, що позивач у позові об`єднав, як вимоги публічно-правового характеру, розгляд яких віднесено до адміністративної юрисдикції, так і приватного-правового характеру, яку розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 188 ЦПК України).

Об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності, є неможливим.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25.03.2024 у справі № 383/ 27/22, Великої Палати Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 215/3640/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі № 420/3956/20 зазначила, що роз`єднання позовних вимог можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Отже, враховуючи те, що позивач об`єднав у позові вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства і у суду відсутня можливість їх роз`єднати такий позов підлягає поверненню на підставі ункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ключника Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова