15.01.2025 Провадження по справі № 2/940/23/25
Справа № 940/599/24

РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить: зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на праві власності, шляхом звільнення ОСОБА_4 самовільно зайнятої частини земельних ділянок (від огорож та прибудов), відновити межові знаки, знести (демонтувати) самовільно побудований шиферний паркан, залізні ворота, фіртку, тимчасову прибудовану до літньої кухні споруду (дровник) та навіс, який виходить на його земельну ділянку; стягнути з ОСОБА_4 та його користь 50000 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4 понесені ним судові витрати, витрати на залучення експерта та витрати на правничу допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що 06.02.2018 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 72,8 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:025:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,4039 га, кадастровий номер :01:025:0002, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Жашківського нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П.

При купівлі житлового будинку із земельними ділянками, позивач познайомився із своїм сусідом ОСОБА_4 , який одразу показав межу між їхніми земельними ділянками.

Згодом, позивач вирішив облагородити свою територію та встановити по периметру земельної ділянки площею 0,4039 га сітку «Рабицю».

Для уникнення конфліктних ситуацій з відповідачем, позивач вирішив викликати спеціалістів землевпорядної організації ПП «Земля» для встановлення меж в натурі на місцевості.

Наприкінці 2023 року спеціалістами ПП «Земля» було встановлено не відповідність меж земельних ділянок та встановлено межові знаки, які на наступний день, як стверджує позивач, були знищені.

У подальшому, протягом останніх двох місяців 2023 року, позивач пропонував ОСОБА_4 домовитися щодо можливості коригування меж між їхніми земельними ділянками, однак відповідач відмовився вирішити зазначене питання у добровільному порядку.

21.12.2023 адвокат Столярчук В.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою в ПП «Земля» про проведення повторно земельно-технічного дослідження зазначених земельних ділянок.

Відповідно до технічного дослідження, виконаного ПП «Земля», встановлено, що межа земельної ділянки ОСОБА_1 частково порушена власником суміжної ділянки ОСОБА_4 , що зменшує загальну площу ділянки позивача на 0,0486 га, тому фактична площа земельної ділянки позивача становить 0,6053 га замість 0,6536 га.

Крім того, як зазначив позивач, до літньої кухні відповідачем прибудована тимчасова споруда, яка частково розташована на його земельній ділянці. Від тимчасової споруди прибудований шиферний паркан, який збудований на власний розсуд та не дозволяє позивачу у повній мірі користуватися своєю земельною ділянкою.

Згодом, наприкінці січня 2024 року, позивач звернувся із відповідною заявою до виконавчого комітету Тетіївської міської ради про вирішення земельного спору по розмежуванню земельних ділянок сторін.

Згідно з актом комісії, створеної розпорядженням Тетіївського міського голови від 25.01.2024 № 2.4-09/02, з розгляду та вирішення земельного спору в АДРЕСА_1 , від 01.02.2024, рекомендовано ОСОБА_4 привести межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відповідно закріплених межових знаків.

Також повторно комісією та організацією ПП «Земля» було встановлено межові знаки в кількості 9 шт., про що складено Акт встановлення (відновлення) меж земельних ділянок від 01.02.2024 та виготовлено схему встановлення межових знаків.

Як стверджує позивач, відповідачем вже знищені межові знаки меж земельної ділянки в натурі, які встановлювалися наприкінці 2023 року при проведенні аналогічних землевпорядних робіт.

До того ж, позивач зазначив, що, знаходячись біля свого паркану та здійснюючи виміри, до нього підбіг відповідач ОСОБА_4 , який, тримаючи в правій руці арматуру та молоток, почав погрожувати та вдарив його об дерев`яний стовпчик та наніс удар ззаду, внаслідок чого позивач отримав легкі тілесні ушкодження. За цим фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 25.04.2024.

Зазначена подія, на думку позивача, завдала йому значну моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, він змушений перебудувати власний устрій життя для уникнення в подальшому конфліктних ситуацій, оскільки не знав, що можна чекати в подальшому від відповідача, який неодноразово погрожував, в тому числі і розправою.

Відтак, з огляду на зазначене, позивач вважає, що йому відповідачем завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 50000,00 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 28.06.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

24.07.2024 представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Порхун О.П. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, вказуючи, що на час придбання домоволодіння та земельних ділянок позивачем у відповідача з попереднім власником були узгоджені межі користування земельною ділянкою та був встановлений паркан. Крім того, як стверджує відповідач, на дату звернення позивача до суду з позовом жодних споруд, огорож, прибудов на земельній ділянці позивач не було. Якщо і були можливі відхилення в межах, то після встановлення межових знаків у лютому 2024 року їх було усунуто.

Крім того, представник відповідача зауважив, що у справі відсутні докази знищення відповідачем межових знаків, а також не долучено вироку суду, яким встановлено вину ОСОБА_4 у нанесенні позивачу ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень (а. с. 70-85).

28.08.2024 представник позивача адвокат Столярчук В.М. надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 та користь позивача ОСОБА_1 50000 грн на відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати та витрати на правничу допомогу, обґрунтовуючи її тим, що відповідач після подання позовної заяви до суду усунув перешкоди у користуванні земельними ділянками (а. с. 103-108).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 28.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Столярчук В.М. позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення судових витрат підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Порхун О.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема: земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:025:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,4039 га, кадастровий номер :01:025:0002, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2018 за № 113025987, № 113024143 (а. с. 14, 16).

Згідно з технічним дослідженням по обміру земельних ділянок в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , по результатах обмірів земельних ділянок встановлено, що межа земельної ділянки ОСОБА_1 частково порушена власником суміжної ділянки ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_2 , що зменшує загальну площу ділянки ОСОБА_1 на 0.0486 га, тому фактична площа земельної ділянки становить 0,6053 (а. с. 27-31).

Згідно з актом комісії, створеної розпорядженням Тетіївського міського голови від 25.01.2024 № 2.4-09/02, з розгляду та вирішення земельного спору в АДРЕСА_1 , від 01.02.2024, рекомендовано ОСОБА_4 привести межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відповідно закріплених межових знаків, а у разі спільної згоди щодо залишення межі по існуючій огорожі, розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 33).

01 лютого 2024 року складено акт встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, згідно з яким межі земельних ділянок за кадастровими номерами :01:025:0001 та :01:025:0002, власниками яких є ОСОБА_1 , закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 9 шт, згідно кадастрового плану (а. с. 34-35).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.05.2024 за №0000035, заявник ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про те, що 15.04.2024 близько 11 години ОСОБА_4 , перебуваючи на межі домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, під час сварки заподіяв йому тілесні ушкодження. За цією заявою 25.05.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 41).

Крім того, на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві, позивач надав диск із відеозаписом та фототаблиці (а. с. 43, 44-46).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 просив: зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать йому на праві власності, шляхом звільнення ОСОБА_4 самовільно зайнятої частини земельних ділянок (від огорож та прибудов), відновити межові знаки, знести (демонтувати) самовільно побудований шиферний паркан, залізні ворота, фіртку, тимчасову прибудовану до літньої кухні споруду (дровник) та навіс, який виходить на його земельну ділянку; стягнути з ОСОБА_4 та його користь 50000 грн на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_4 та його користь понесені ним судові витрати, витрати на залучення експерта та витрати на правничу допомогу.

У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Столярчук В.М. надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить лише стягнути з відповідача ОСОБА_4 та користь позивача ОСОБА_1 50000 грн на відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати та витрати на правничу допомогу, оскільки відповідач після подання позовної заяви до суду усунув перешкоди у користуванні його земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Водночас, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01.11.2021 у справі №405/3360/17.

Як встановлено із заяви, поданої 28.08.2024 представником позивача про уточнення позовних вимог, позивач вилучив позовну вимогу про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, які належать йому на праві власності, тобто змінив предмет позову, що не заперечувалося представником відповідача.

Відтак, з огляду на зазначене, суд розглядає справу виключно в межах заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Так, зокрема, обґрунтовуючи свій позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 50000,00 грн моральної шкоди, позивач вказав, що, знаходячись біля свого паркану та здійснюючи виміри, до нього підбіг відповідач ОСОБА_4 , який, тримаючи в правій руці арматуру та молоток, почав погрожувати та вдарив його об дерев`яний стовпчик та наніс удар ззаду, внаслідок чого позивач отримав легкі тілесні ушкодження. За цим фактом органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 25.04.2024.

Зазначена подія, на думку позивача, завдала йому значну моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності вживати заходів для усунення порушень шляхом звернення до землевпорядних організацій та правоохоронних органів. Він змушений перебудувати власний устрій життя для уникнення в подальшому конфліктних ситуацій, оскільки не знав, що можна чекати в подальшому від відповідача, який неодноразово погрожував, в тому числі і розправою.

Відповідно до пунктів г) та е) частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частини першої статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц.

Так, з огляду на наявні у справі належні та допустимі докази, на переконання суду, дії відповідача ОСОБА_4 , пов`язані з порушенням ним правил добросусідства, безумовно зумовили для позивача ОСОБА_1 моральну шкоду.

Суд зазначає, що психологічне напруження, негативні переживання та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Заразом, суд критично відноситься до позиції позивача ОСОБА_1 щодо спричинення відповідачем йому тілесних ушкоджень, оскільки судові рішення за фактом спричинення відповідачем ОСОБА_4 йому тілесних ушкоджень у матеріалах справи відсутні.

Зрештою, не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що відповідач знищив межові знаки земельної ділянки, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують цю обставину.

Крім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що вже після встановлення межових знаків у лютому 2024 року відповідачем були усунені перешкоди у користуванні позивачем земельної ділянки, оскільки ця обставина не доведена жодними доказами.

Більш того, у ході судового розгляду справи, судом було оглянуто наданий позивачем відеозапис, з якого вбачається, що 15.04.2024 мав місце конфлікт між сторонами щодо користування земельними ділянками та зафіксовано наявність тимчасових споруд, що не заперечувалося сторонами.

Отже, цим відеозаписом спростовуються посилання представника відповідача на той факт, що перешкоди у користуванні позивачем земельної ділянки були усунені відповідачем ще у лютому 2024 року.

Відтак, встановивши факт заподіяння позивачу душевних страждань унаслідок порушення його прав, як власника земельної ділянки, та необхідності вирішення суперечок щодо межі між земельними ділянками протягом тривалого часу, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу відповідачем у розмірі 7000 гривень, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Водночас, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. суд вважає надмірними та без достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди.

Отже, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, досліджені докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 169,57 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Столярчук В.М. надав копії: договору про надання правничої допомоги, укладеного 31 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Столярчуком В.М.; ордеру на надання правничої (правої) допомоги від 31.05.2024 (а. с. 50-55).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, беручи до уваги положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду, виходячи із критерію розумності розміру адвокатських витрат, враховуючи обставини, складність та категорію справи, а також, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 4000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується витрат позивача, понесених за виготовлення технічного дослідження земельних ділянок у розмірі 3500,00 грн, то оплата виконаних ПП «Земля» робіт, ним проведена за власною ініціативою, у власних інтересах, як власника земельної ділянки, тому в задоволенні відшкодування цих витрат за рахунок відповідача необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відтак, у контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 15, 16, 23, 319, 321, 386, 1167 Цивільного кодексу України, статтями 91, 103 Земельного кодексу України, статтями 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в сумі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, частково понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 169 (сто шістдесят дев`ять) гривень 57 копійок та у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 23 січня 2025 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК