Справа № 510/1568/24
Провадження 2/510/1120/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 15.05.2023 р. між ним та відповідачкою, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачка не зареєструвала своє право власності на вищевказане майно, оскільки не завершила процедуру оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 .. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, він просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 06.01.2025 р., на підставі клопотання представника позивача адвоката Аждер В.А. витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно інформації завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Аждер В.А. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає..

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 15.05.2023 позивач домовився із відповідачкою про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачці обумовлену суму грошей, що підтверджується розпискою відповідачки від 15.05.2023 р., а відповідачка надала позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння, що підтверджуються актом приймання передання за договором купівлі продажу від 15.05.2023 р.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач, через деякий час, запропонував відповідачці привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На його вимогу відповідачка повідомила, що не може це зробити, оскільки, не завершила процедуру оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 та не зареєструвала своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі. Про існування цих обставин, позивачу, до укладення договору купівлі продажу, не було відомо.

Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , право власності підтверджується записами у по господарській книзі № 6, особовий рахунок № НОМЕР_1 (виписка з по господарської книги від 12.05.2023 р.№ 112). Погосподарська книга - це документ, який містить записи про власника житла і відомості про членів його сім`ї, характеристику будинку з елементами експлікацій, його адресу, дані про земельну ділянку і її відведення. Записи у погосподарських книгах визнаються Верховним Судом як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності (Постанови від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 08.09.2017 р., заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги була дружина ОСОБА_3 (свідоцтво про одруження, серії НОМЕР_3 від 29.05.1971 р.) та донька ОСОБА_2 , родинний зв`язок підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 10.07.2015 р., зміна прізвища підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 20.06.2003 р. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., оскільки на день відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 113 від 12.05.2023 року, виданої виконкомом Ренійської міської ради. Таким чином ОСОБА_3 спадщину прийняла, однак не оформила її. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 27.01.2023 р., заповіту не залишила (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадові договори) № 72901640 від 21.06.2023 р.). Спадкоємцем першої черги є донька відповідачка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, про свідчить заява про прийняття спадщини від 21.06.2023 р. № 414, спадкова справа № 184/2023, свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 15.05.2023 р., відповідачка не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивачка передала відповідачці обумовлену суму коштів, а відповідачка передала позивачці нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачки, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки не завершила процедуру оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 та не зареєструвала своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості у відповідному реєстрі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін