Провадження № 2/161/706/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживача шляхом визнання незаконними погроз щодо відключення газу та стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов вказаний позов.

Окремими ухвалами суду від 28 жовтня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

07 листопада 2024 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що 22.10.2024 року позивач отримала рекомендований лист від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про припинення споживання природного газу у зв`язку із наявною заборгованістю. У листі товариство вимагало до 31.10.2024 року самостійно припинити споживання природного газу та допустити працівника товариства для опломбування запірних пристроїв. Роз`яснено, що у разі невиконання вимог у встановлених строк, газопостачання буде припинено в примусовому порядку. Зазначено про необхідність оплати простроченої заборгованості.

Позивач зазначає, що на сьогодні діє заборона відключення газу під час дії воєнного стану. Вказує також, що судом було винесено судовий наказ щодо стягнення з неї заборгованості за газ, однак, на даний час його скасовано (за її заявою про скасування судового наказу).

Вказані дії відповідача спричинили ОСОБА_1 емоційне напруження, порушення нормального побуту, необхідність несення витрат на юридичну допомогу.

Відтак, позивач вважає дії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» неправомірними, здійсненими з порушенням вимог закону та покликаючись на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» просить суд: 1) визнати дії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо погроз відключення газу в період воєнного стану незаконними; 2) зобов`язати ТОВ «ГК «Нафтогаз України» утриматись від відключення газопостачання ОСОБА_1 на час дії воєнного стану та на 6 місяців після його закінчення; 3) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 90 000 грн.

Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позов від 18.12.2024 року позовні вимоги заперечила. Вказала, зазначенні в позові обставини є необґрунтованими та не доведеними належними доказами. Позивачем було подано до Товариства відповідну заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу від 22.11.2020 на підставі якої ОСОБА_1 було включено до реєстру споживачів постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». З грудня 2020 року споживач за ЕІС-кодом 56XM05A41747670P, о/р НОМЕР_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної системи через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» - Iplatforma за ЕІС-кодом 56XM05A41747670P за період постачання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» природного газу з грудня 2020 по листопад 2024 (включно) споживачем за особовим рахунком № НОМЕР_1 було спожито 12066 куб.м. природного газу на загальну суму 93078,34 грн, з яких несплаченими залишились 5649,4 грн. Постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, - на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ГТС - Iplatforma. Відтак, Товариство не є зобов`язаною за позовними вимогами особою та відповідно неналежним відповідачем у даній справі. Положеннями Правил постачання прямо передбачена можливість здійснення заходів з припинення газопостачання споживачу внаслідок утвореної та непогашеної ним заборгованості. Отже, Товариством на підставі підпункту 3 пункту 6.1. розділу IV Типового договору, з урахуванням наявної та не сплаченої заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 у сумі 5649,40 грн. було ініційовано припинення постачання природного газу ОСОБА_1 .

Щодо посилання позивача на положення постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 відповідач наголошує, що Луцька міська територіальна громада у період здійснюваних робіт з припинення (обмеження) газопостачання не була віднесена до територій, на яких велися бойові дії, а також не перебувала у тимчасовій окупації, відтак, заборона щодо припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, передбачена Постановою № 206, не поширює на неї свою дію.

У позовній заяві позивачем не подано жодних доказів та не наведено належного обґрунтування того, в чому полягає порушення його прав, які саме права порушено відповідачем, відповідно до чого підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивачем було подано до Товариства відповідну заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу від 22.11.2020 на підставі якої ОСОБА_1 було включено до реєстру споживачів постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

З грудня 2020 року споживач за ЕІС-кодом 56XM05A41747670P, о/р НОМЕР_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором газорозподільної системи через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор ГТС України» - Iplatforma за ЕІС-кодом 56XM05A41747670P за період постачання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» природного газу з грудня 2020 по листопад 2024 (включно) споживачем за особовим рахунком № НОМЕР_1 було спожито 12066 куб.м. природного газу на загальну суму 93078,34 грн.

Станом на дату розгляду справи заборгованість ОСОБА_1 становить 5649,4 грн.

Суд зауважує, що позивачем не надано доказів на спростування факту існування заборгованості за надані послуги з постачання природнього газу.

Скасування судового наказу щодо стягнення з неї заборгованості в судовому порядку не скасовує існування заборгованості, а є лише появою можливості особи надавати пояснення та виступати відповідачем щодо розгляду вимог надавача послуг в позовному провадженні (згідно положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України, ч. 2 ст. 164 ЦПК України).

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) № 880 від 04.07.2017 року.

Відповідач здійснював постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (Волинською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України»), відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відтак, саме на підставі таких даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) спожитого природного газу споживачу були виставлені рахунки.

Іншої інформації щодо об`єму (обсягу) спожитого природного газу від Оператора ГРМ (Волинської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України») до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надходило, що стверджується витягом з білінгової системи «Газоліна» у вигляді роздруківки по особовому рахунку № НОМЕР_1 (долучено до відзиву).

Зважаючи на характер позовних вимог, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є не є зобов`язаною за позовними вимогами особою та відповідно неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6.1. розділу IV Типового договору постачальник має право ініціювати припинення постачання природного газу Споживачу у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством.

Разом з тим, з огляду на положення абзацу першого пункту 27 Правил постачання єдиною підставою для здійснення припинення газопостачання на об`єкт побутового споживача є наявна у такого побутового споживача заборгованість з оплати за спожитий природний газ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, будучи належним чином повідомленою щодо необхідності самостійного припинення власного газоспоживання у зв`язку із наявною заборгованістю, не вчинила відповідні дії та не здійснила заходи самостійного припинення власного споживання природного газу.

Щодо посилання позивача на положення постанови КМУ № 206 від 05.03.2022 року, суд зазначає, що Луцька міська територіальна громада згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Мінреінтеграції № 309 від 22.12.2022 року, у період здійснюваних робіт з припинення (обмеження) газопостачання не була віднесена до територій, на яких велися бойові дії (територій можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонували державні електронні інформаційні ресурси), а також не перебувала у тимчасовій окупації, а тому заборона щодо припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, передбачена Постановою № 206, не поширює на неї свою дію.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач діє правомірно. Доказів іншого в ході розгляду справи не встановлено.

Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні.

Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивачів, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи відсутність факту порушення відповідачем прав позивача в межах заявлених нею позовних вимог, а також беручи до уваги відсутність доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, вказані судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживача шляхом визнання незаконними погроз щодо відключення газу та стягнення шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сил після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк