ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/197/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Демчук О. В.,

представника ОСОБА_1 адвоката Пекареніна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року в складі судді Шевченко Г.С. у справі № 643/19991/20 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2020 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2007 року ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 25 000 доларів США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кошти не пізніше 26 березня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (пункти 1.1, 1.2. Кредитного договору), та сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 12,00% річних.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 26 березня 2007 року укладено договір поруки № П/0.

Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_2 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами протягом тривалого часу, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Банк направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту у разі не погашення простроченої заборгованості.

Однак, відповідачі вимоги не виконали, заборгованість не погасили у повному обсязі.

Станом на 25 листопада 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 10 501,31 доларів США, з яких: 9621,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 850,21 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних, що нарахована з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року; 29,46 доларів США - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставкою 12,00 % річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Просив стягнути на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 10 501,31 доларів США солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі 4456,44 грн у рівних частках та фактично понесені судові витрати.

13 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - адвоката Пекареніна А.А., в якому він просив відмовити в задоволенні позову до неї. Посилався на те, що пунктом 2.2. Договору поруки № П/0 від 26 березня 2007 року визначено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Банком вимоги про погашення простроченої заборгованості направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в один день - 30 вересня 2020 року. Тобто Кредитор направив вимогу поручителю передчасно, не переконавшись у тому, що Боржником не буде виконане зобов`язання. Банк направив вимоги про дострокове повернення боргу лише з повідомленням, а не цінними листами (з описом вкладення). У зв`язку з відсутністю опису немає можливості достовірно встановити, що дійсно було банком направлено відповідачам, та чи є листи, надіслані на адресу відповідачів, саме вимогами про дострокове повернення кредитних коштів. Також обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачала ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції до 10 червня 2017 року. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений договором та законом порядок. За Кредитним договором не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки Банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів. Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду. Отже, позивачем не було надіслано на адресу поручителя будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу, тому відсутні зміни строку виконання основного зобов`язання, а, відтак, строк, встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо відповідної частини таких платежів, які були стягнуті судом з основного боржника, є таким, що сплив, тобто, договір поруки слід вважати припиненими у розумінні ст. 559 ЦК України щодо вищевказаної частини основного зобов`язання. Разом з відзивом подано клопотання про поновлення строку.

26 лютого 2024 від представника АТ «Укрсиббанк» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилався на те, що умовами кредитного договору передбачений альтернативний порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що така вимога повинна направлятись обов`язково цінним листом з описом вкладення є безпідставним. Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок кредитор може вимагати їх захисту через суд. Твердження ОСОБА_1 про надіслання інших за змістом листів, а не вимог про дострокове повернення кредитних коштів, є лише її припущенням. Умовами договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором. Оскільки, всупереч умов кредитного договору, позичальник припинив здійснювати своєчасні платежі в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах протягом тривалого часу, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, позивач відправив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту. Законодавством, як і умовами укладених договорів, не передбачено заборону одночасного направлення вимоги про усунення порушення кредитного договору та у разі не усунення дострокове повернення всієї суми кредитних коштів. Також, представник посилався на те, що відзив на позовну заяву поданий ОСОБА_1 з порушенням строків, а тому його слід залишити без розгляду.

05 березня 2024 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, мотивовані тим, що договором про надання споживчого кредиту № 0 передбачено, що повідомлення (вимога) направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника. Однак позивач не скористався жодним з визначених в договорі способів. Як наслідок, позивачем не дотримано порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, передбачений пунктами 11.1-11.2 кредитного договору. Додана до позовної заяви форма 103 список № 7304 згрупованих поштових відправлень листів взагалі не є доказом надсилання будь-якої кореспонденції. Посилався на поважність причин пропуску строку на подання відзиву.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року, в якому ухвалою суду від 07 червня 2024 року виправлено описку, позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено частково;

стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня 2007 року, а саме: за простроченим тілом кредиту у розмірі 2576,22 доларів США, за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 200,37 доларів США, за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 14,33 доларів США;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня 2007 року, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 988,86 доларів США, за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 557,75 доларів США, за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 15,13 доларів США;

у задоволенні інших позовних вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1251,91 грн;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 592,19 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів дотримання банком порядку дострокового стягнення заборгованості не надано, тому він має право на стягнення лише простроченої заборгованості, та щодо поручителя ОСОБА_1 порука припинена у період до 26 серпня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду 07 липня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог до неї у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що банком не було виконано обов`язку досудового врегулювання спору. Пунктом 2.2. Договору поруки №П/0 від 26 березня 2007 року визначено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Банком вимоги про погашення простроченої заборгованості направлено ОСОБА_2 та їй в один день, 30 вересня 2020 року, тобто Кредитор направив вимогу поручителю передчасно, не переконавшись у тому, що Боржником не буде виконане зобов`язання. За кредитним договором не настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі, оскільки банк не виконав умови договорів щодо дострокового повернення боргу як щодо боржника, так і щодо поручителя. Відправлення повідомлень рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення, за відсутності підтверджень їх отримання боржниками, не доводить виконання позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення повідомлень. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Також, 08 липня 2024 року АТ «УкрСиббанк» на вказане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі, перерозподілити судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення всієї суми заборгованості. На підтвердження направлення досудових вимог ним надано копії таких вимог, список поштових відправлень та квитанцію. Посилався на постанову Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15-ц, якою він відступив (конкретизував) висновок від 26 травня 2020 року у справі № 638/13638/15-ц, що застосував суд першої інстанції, хоча цей висновок є нерелевантним. Суд керувався припущенням про те, що неможливо встановити, чи дійсно були надіслані вимоги про дострокове повернення коштів, а не щось інше. Дослідженню підлягає саме факт направлення вимог, а не отримання їх. При вирішенні питання про солідарне стягнення заборгованості суд послався на редакцію частини 4 статті 559 ЦК України, яка втратила чинність, та нерелевантні правові висновки щодо її застосування. Нова редакція частини 4 статті 559 ЦК України передбачає, що строк пред`явлення вимог до поручителя становить три роки. З урахуванням строку дії кредитного договору до 26 березня 2028 року та направлення 05 жовтня 2020 року досудових вимог, станом на час звернення до суду 11 грудня 2020 року ані шестимісячний, ані трирічний строк не пропущений. Рішення ухвалено з порушенням вимог процесуальних норм щодо його законності та обґрунтованості.

10 жовтня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу банку, в якому він просив відмовити у її задоволенні. Відзив мотивований тим, що банком не було виконано обов`язку досудового врегулювання спору. Позивач надсилав за адресою відповідачів листи, однак у зв`язку з відсутністю опису надісланої кореспонденції і сторони, і суд позбавлені можливості достовірно встановити, що дійсно було банком направлено відповідачам, та чи є листи, надіслані на адресу відповідачів, саме вимогами про дострокове повернення кредитних коштів. Отже, за кредитним договором не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів, не направив вимогу про таке повернення. Позивачем не було надіслано на адресу поручителя будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу, тому відсутні зміни строку виконання основного зобов`язання, а, відтак, строк, встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо відповідної частини таких заборгованих платежів, які були стягнуті судом з основного боржника, є таким, що сплив, тобто, договір поруки слід вважати припиненими у розумінні ст. 559 ЦК України щодо вищевказаної частини основного зобов`язання. Також просив застосувати висновок Верховного Суду щодо направлення вимог, викладений у постанові Великої Палати від 26 травня 2020 року.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 16 січня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 2, а.с. 211-212);

ОСОБА_1 отримано 05 листопада 2024 року (т.2, а.с.188).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Пекареніна А.А., який підтримав апеляційну скаргу сторони відповідача, проти апеляційної скарги позивача заперечував, представника позивача адвоката Демчук О. В., який заперечував проти апеляційної скарги відповідача та підтримав апеляційну скаргу позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 березня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (том 1 а.с. 15-18).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в сумі 25 000 доларів США, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кошти не пізніше 26 березня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1, 1.2. Кредитного договору).

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12,00 % річних в порядку, встановленому п.1.3.1 Кредитного договору. Розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надана банком позичальнику, і яка ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов договору. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Пунктом 5.5 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Згідно з пунктом 11.1 кредитного договору, відповідно до статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у підпунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору, та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Пунктом 11.2 визначено, що зазначене у пункті 11.1 договору повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору.

Графіком погашення кредиту передбачено, що датою погашення заборгованості є кожне 26 число місяця (том 1 а.с. 18 зворот - 21).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № П/0 від 26 березня 2007 року № П/0 (том 1 а.с. 22).

Відповідно до п.1.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачені основним договором.

За п.1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 1.5 передбачено, що причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором.

Пунктом 2.2. визначено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за Основним договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені вищезазначеним кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку за 26-27 березня 2007 року (том 1 а.с. 40).

Натомість, ОСОБА_2 , всупереч умов кредитного договору, припинив здійснювати платежі для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованим процентам за користування кредитними коштами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Останній платіж на погашення тіла кредиту та процентів позичальник здійснив 28 лютого 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (том 1 а.с. 26-39).

30 вересня 2020 року банком складено вимоги на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в яких він просив погасити заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2007 року № 0, яка станом на 28 вересня 2020 року склала 693,66 доларів США простроченої кредитної заборгованості та 684,04 доларів США прострочена заборгованість за процентами протягом 31 дня з дня отримання вимоги, а в разі не усунення порушень - сплати всієї заборгованості в розмірі 10 305,68 доларів США (том 1 а.с. 23, 24).

На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банком надано копії вимог від 30 вересня 2020 року, списку № 7304 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих за формою 103 та квитанції про оплату послуг поштового зв`язку від 05 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 23-25).

Станом на 25 листопада 2020 року банком нарахована ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 10 501,31 доларів США, з яких 9621,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 850,21 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року; 29,46 доларів США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (том 1 а.с. 26-39).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

З огляду на вимоги законодавства про захист прав споживачів у редакції на час укладення кредитного договору, у розділі 11 кредитного договору від 26 березня 2007 року сторони передбачили порядок дострокового повернення кредиту, згідно якого банк має направити на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 договору, повідомлення (вимогу) листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставити його кур`єром на адресу позичальника.

Однак, порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, передбачений пунктами 11.1-11.2 кредитного договору, позивач не дотримав.

Належним доказом направлення документів адресату відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ (поштова квитанція, поштова накладна з інформацією про поштове відправлення чи фінансовий чек) та опис вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2022 у справі № 916/1093/21, від 06 червня 2023 року у справі № 922/2566/22.

Всупереч умовам кредитного договору позивач відправив повідомлення (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення. Тому суд першої інстанції не зміг встановити як те, чи справді позивач відправив відповідачам відповідні повідомлення (вимоги), так і те, чи були останні вручені адресатам.

Саме поштове відправлення листа з описом та повідомленням про вручення може вказувати про направлення позивачем відповідачам вимог про усунення порушень умов кредитного договору. Факт надсилання не може підтверджуватися лише копіями цих вимог.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 607/122/15-ц, провадження № 61-7199св21.

Крім того, у пункті 12 кредитного договору адреса ОСОБА_2 вказана: АДРЕСА_1 , однак банк у вимозі вказав адресу: АДРЕСА_2 , що не відповідає пунктам 11.2, 12 договору кредиту.

Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитним договором порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами не встановлено, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц та постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 638/13683/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15-ц, на яку посилається банк в апеляційній скарзі, не відступив від висновку від 26 травня 2020 року у справі № 638/13638/15-ц, оскільки у даних справах відмінні фактичні обставини.

Отже, за кредитним договором від 26 березня 2007 року не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримав установлений договором порядок дострокового повернення коштів.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повного дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги банку щодо дотримання ним порядку направлення вимог про дострокове повернення кредитних коштів є необґрунтованими, суперечать вищевказаним умовам кредитного договору щодо порядку такого направлення, а також наявним у матеріалах справи доказам.

Разом з тим, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін.

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги банку щодо помилковості висновків суду першої інстанції про часткове припинення поруки ОСОБА_1 за кредитним договором на підставі частини 4 статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 553, частин 1 та 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки від 26 березня 2007 року не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку дійсно підлягають застосуванню положення частини 4 статті 559 ЦК України.

Визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 як поручителя солідарно з позичальником, суд першої інстанції керувався частиною 4 статті 559 ЦК України у редакції, яка передбачала, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Однак, згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу І Закону України № 2478-VIII від 3 липня 2018 року частину 4 статті 559 ЦК України викладено в такій редакції: «4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2478-VIII передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Зважаючи на те, що на дату набуття чинності вказаним Законом (04 лютого 2019 року) строк виконання зобов`язань за договором про надання кредиту від 26 березня 2007 року ще не настав, і прострочення за договором на той час ще не було, та відносини за договором поруки продовжували існувати після введення Закону № 2478-VIII в дію, то до спірних правовідносин має застосовуватися нормативне регулювання у редакції частини 4 статті 559 ЦК України на момент звернення банку з позовом до поручителя, тобто саме трирічний, а не шестимісячний строк дії поруки.

Таким чином, суд першої інстанції застосував норму права, що не підлягала застосуванню.

Крім того, з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Закон № 540-ІХ доповнив розділ «Прикінцеві положення» ЦК України пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Про необхідність врахування Закону № 540-ІХ указано й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), постанові Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі № 537/2060/22, провадження № 61-6708св24.

Таким чином, на час виникнення простроченої заборгованості і звернення банку до суду з позовом у 2020 році діяв карантин, на час якого строк дії поруки, передбачений статтею 559 ЦК України, продовжувався.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції вважав, що в солідарному порядку з позичальника та поручителя підлягають стягненню прострочені платежі за період з 26 серпня 2020 року, тобто до цієї дати порука є припиненою, хоча навіть з урахуванням шестимісячного строку, така дата мала б становити 26 червня 2020 року (шість місяців до звернення до суду з позовом).

Отже, враховуючи наведені вище норми щодо строку дії поруки, оскільки прострочена заборгованість за кредитом нарахована з 26 березня 2020 року, а банк звернувся до суду з позовом 11 грудня 2020 року, відсутні правові підстави для припинення у відповідності до частини 4 статті 559 ЦК України поруки щодо певних щомісячних зобов`язань.

Як встановлено судом, позичальник мав повертати кредитні кошти щомісячними платежами. Днем такої сплати сторони визначили 26 число кожного календарного місяця строку кредитування. Останній платіж за кредитним договором сплачений 28 лютого 2020 року. Позовна заява АТ «УкрСиббанк» подана до суду 11 грудня 2020 року.

З розрахунку банку вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту почала нараховуватися з 26 березня 2020 року і за період до 25 листопада 2020 року склала 3565,08 доларів США. Прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом на залишок строкової заборгованості за кредитом також почала нараховуватися з 26 березня 2020 року та за період до 30 жовтня 2020 року склала 756,34 доларів США. Проценти за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання) на суми простроченого тіла кредиту почали нараховуватися з 27 березня 2020 року і за період до 30 жовтня 2020 року склали 29,39 доларів США.

Отже, враховуючи, що розрахунок заборгованості не оспорювався, заборгованість саме у такому розмірі підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що банком порушено пункт 2.2 договору поруки, та вимоги про погашення простроченої заборгованості направлено ОСОБА_2 та їй в один день, 30 вересня 2020 року, тобто кредитор направив вимогу поручителю передчасно, не переконавшись у тому, що Боржником не буде виконане зобов`язання, судова колегія відхиляє, оскільки за умовами договору відповідальність боржника і поручителя є солідарною, та не направлення вимоги поручителю не обмежує банк у праві на звернення до суду з позовом.

Таким чином, за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, та солідарного порядку її стягнення з обох відповідачів, виходячи з того, що строк дії поруки на час звернення до суду з позовом не сплив.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» сплатило судовий збір у сумі 4456,44 грн, а при подачі апеляційної скарги 6684,66 грн.

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково, на 41,43%, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 4615,76 грн (4456,44 + 6684,66) х 41,43%), по 2307,88 грн з кожного з відповідачів.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 по суті вимог залишено без задоволення, тому підстав для розподілу сплаченого нею судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 травня 2024 року змінити в частині визначення порядку стягнення та розміру заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 березня 2007 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», а також розподілу судових витрат, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26 березня 2007 року, а саме: за простроченим тілом кредиту за період з 26 березня 2020 року по 25 листопада 2020 року у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) доларів США 08 центів, за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00 % річних за період з 26 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 756 (сімсот п`ятдесят шість) доларів США 34 центи, за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 29 (двадцять дев`ять) доларів США 39 центів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 4615 (чотири тисячі шістсот п`ятнадцять) грн 76 коп., по 2307 (дві тисячі триста сім) грн 88 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина