Справа № 645/711/24
Провадження № 2/645/117/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривченко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом знаття арешту, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Фрунзенського районного суду м. Харкова, яким просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні права власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №710104, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона 18.10.2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.М., за реєстровим номером 962 придбала квартиру загальною площею - 48 кв.м., житловою площею 32,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Дані про право власності на вказану квартиру зареєстровані в Харківському БТІ згідно витягу за індексним номером 363772525 від 30.01.2024 року з Державного реєстру речовим прав. 29.11.2023 року, позивач звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Мустафаєвої Е.Б. з метою отримання консультації, щодо можливості відчуження даної квартири. Так, нотаріус усно повідомив ОСОБА_1 про наявність перешкод праві розпоряджатися своєю власністю, у вигляді арешту на нерухоме майно позивача, а саме арешту зареєстрованого 06.10.2009 за №9123129, реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, буд. 20-А. Арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 710104, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А. за борг у розмірі 3465 грн. 81 коп. 30.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮУ із заявою про зняття арешту, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №71004, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А. за борг у розмірі 3465 грн. 81 коп. 13.12.2023 року ОСОБА_1 отримала відповідь від Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮУ за №145048 зі змісту якої вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі провадження дії, станом на 13.12.2023 року виконавчих документів за якими би ОСОБА_1 є боржником станом на 21.10.2019 року на виконанні не перебуває. Надати більш детальну інформацію про обставини здійснення виконавчого провадження не виявляється можливим у зв`язку із знищенням його матеріалів за закінченням терміну зберігання, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Згідно з п.9.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Також ОСОБА_1 було запропоновано оплатити заборгованість у розмірі 3465 грн. 81 коп. та зняття арешту у відділі державної виконавчої служби, проте позивачу повідомили, що єдиний шлях звільнити її майно з під арешту це звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 10.01.2024 року інформація щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 в Єдиному реєстрі боржників відсутня. У зв`язку із чим з метою усунення перешкод у здійсненні позивачем права розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з позовною заявою, якою просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні права власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №710104, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А. Враховуючи наведене вище, просить задовольнити позов.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2024 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву, заперечень до суду подано не було.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацією права власності на нерухоме майно №16491429 від 01.11.2007 року.

Як вбачається з відповіді Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮ №145048 від 13.12.2023 року, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30.11.2023 року щодо зняття арешту, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №710104 від 06.10.2009 державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А., реєстраційний номер обтяження: 9123129 від 06.10.2009 року на все рухоме майно в межах суми 3465,81 грн., що належить ОСОБА_1 виконавча служба повідомляє наступне. Так, до АСВП державні виконавці відділу перенесли всі незавершені виконавчі провадження станом на 05.01.2007 року. Всі виконавчі провадження, які завершені були до 05.01.2007 року, зберігаються в окремому спецрозділі, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень». Згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно якої здійснюється збирання, зберігання, збирання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, станом на 13.12.2023 року виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на примусовому виконанні не перебуває. Надати більш детальну інформацію про обставини здійснення виконавчого провадження не виявляється можливим у зв`язку із знищенням його матеріалів за закінченням терміну зберігання.

Як зазначає ОСОБА_1 , наявність арешту майна порушує її права як власника на свій розсуд користуватися та розпоряджатись майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття арешту з нього може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Тобто, у разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження.

Відтак, провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом знаття арешту закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст виготовлено 21.01.2025 року.

Суддя О.М. Мартинова