КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2116/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року у складі судді Зуєвич Л.Л.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:

- розірвати шлюб між ним і відповідачем - ОСОБА_2 , зареєстрований 18 квітня 2017 року виконавчим комітетом Виприцької сільської ради Фастівського району Київської області, про що складено актовий запис № 5;

- визначити місце проживання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач як батько малолітньої доньки, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з ним.

Зазначається, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (пенсіонер) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (працює технічним працівником в Веприцькій гімназії Фастівської міської ради Київської області).

Позивач звертає увагу на те, що після фактичного припинення шлюбних відносин, за домовленістю з відповідачкою, тривалий час донька проживала з ним.

Крім того, у позові стверджується, що у будинку створені всі необхідні матеріально-побутові умови для проживання позивача з донькою: є окрема кімната для дитини з необхідними меблями і предметами побуту, ліжко відповідно віку, стіл для навчання, шафа для одягу, одяг та взуття, дитячі книги, іграшки та інше.

Як вказує позивач, дитина проживала з ним в оточенні рідних людей, мала можливість спілкуватися зі своїми родичами, які також проживають в селі Веприк, що забезпечує формування в неї сталих соціальних зв`язків.

Зі слів позивача, донька, незважаючи на свій малолітній вік, неодноразово висловлювала бажання проживати разом з ним, а не з відповідачкою, через встановлений між ними стійкий емоційно-психологічний контакт.

З 18 листопада 2022 року дитину було зараховано до Веприцького закладу дошкільної освіти «Зірочка» Фастівської міської ради Київської області, відвідування якого спрямоване на реалізацію права дитини на гармонійний розвиток та належне виховання.

Позивач зазначає, що працює охоронником в приватному підприємстві «КОБАЛЬТ», має стабільний дохід, якого достатньо для створення належних умов для виховання і розвитку дитини, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичні засоби, за місцем проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки.

Також зауважує, що не має протипоказань із медичного боку, 15 грудня 2022 року ним було пройдено профілактичні наркологічний та психіатричні огляди, згідно яких у нього відсутні протипоказання щодо опіки та піклування.

При розгляді справи позивач просить суд врахувати, що відповідачка мешкає в орендованій квартирі, постійної роботи та стабільного доходу не має, а тому не може забезпечити сприятливі умови виховання дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У межах справи № 760/18955/22 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яку продовжено розглядом у відповідному судовому засіданні. Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини виділено в окреме провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 січня 2024 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року, просить скасувати його та визначити місце проживання малолітньої доньки з батьком - ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи міститься достатні докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про належне виконання скаржником своїх батьківських обов`язків (в чому числі матеріальному забезпеченні та участі у вихованні дитини), наявності самостійного доходу, постійного місця проживання, створенні належних умов для проживання та розвитку дитини, відсутності зловживання спиртними напоями та наркотичними засобами, особистої прихильності дитини до нього, тому визначення місця доньки зі ним відповідатиме якнайкращому забезпеченню її інтересів.

Вважає, що суд першої інстанції в сукупності неправильно здійснив оцінку доказів для встановлення фактичних обставин справи, на які посилається відповідачка, як підставу для відмови у задоволенні позову. Більшість аргументів, вказаних у відзиві, не мають підтвердження належними і допустимими доказами, а ґрунтуються лише на поясненнях відповідачки, які не підкріплені відповідною доказовою базою.

Вказує що проживаючи з відповідачкою, їхня донька часто позбавлена належного догляду та материнської уваги, належним підтвердженням чого є психолого-педагогічна характеристика від 14 липня 2023 року, надана Солом`янським закладом дошкільної освіти № 654 м. Києва. За відсутності матері, шість днів на тиждень (у відповідності до умов трудового договору з нянею від 04 грудня 2023 року) дитина проводить з абсолютно чужою для неї людиною, освітньо-кваліфікаційний рівень якої жодним чином не підтверджений, та позбавлена можливості спілкуватися з рідними людьми.

Посилається на те, що першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини), і такий підхід цілком узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне, законне та обґрунтоване рішення. Дитині створено належні умови виховання та розвитку й вона- мати, активно займається її вихованням, здійснює догляд та супровід до та зі школи. За місцем проживання створено належні умови, що засвідчено органом опіки та піклування. В той час як відповідач, являючись військовослужбовцем, позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені належно.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Зі справи убачається, 18 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року (а.с. 12 т.1).

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2017 року (а.с. 11 т.1).

Відповідно до довідки № 01 від 24 листопада 2022 року Веприцького закладу дошкільної освіти «Зірочка» Фастівської міської ради виданої ОСОБА_1 про те, що його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує вказаний заклад (а.с. 13 т.1).

З довідки № 320 від 17 листопада 2022 року виданої старостою Веприцького старостинського округу убачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та разом з ним проживає його донька ОСОБА_3 . Умови проживання та санітарно-гігієнічний стан житла задовільні. У дитини є окрема умебльована кімната. Малолітня дитина забезпечена житлом, одягом, харчуванням, розвиваючими іграми та іграшками відповідного віку. Здійснюються всі необхідні заходи для задоволення потреб дитини та її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку (а.с. 16 т.1).

Відповідно до справи, ОСОБА_1 працює охоронцем у ПП «Кобальт плюс» (а.с. 16 т.1).

До матеріалів справи відповідачем долучено копію договору оренди житлового приміщення від 13 лютого 2022 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 орендує житлове приміщення у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 72-73 т.1).

Згідно довідки № 3009- від 11 квітня 2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 84 т.1).

Довідкою № 4 від 10 січня 2024 року, що видана директором школи ОСОБА_8 , повідомлено, що ОСОБА_3 навчається в 1-А класі середньої загальноосвітньої школи № 229 м. Києва.

Відповідно до консультативного висновку лікаря-консультанта - ОСОБА_9 донька сторін страждає на ювенільний ідіопатичний сколіоз, правобічний попереково-грудний відділ. Правобічний грудо-поперековий сколіоз 2 ст. Genu valgum (а.с. 82 т.1).

Також матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 (а.с. 49-52).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з інтересів малолітньої дитини, її віку, статі, психологічного стану та особливостей фізичного розвитку, прав та інтересів на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суд зробив висновок про неможливість задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки вбачається наявність правових підстав для залишення проживання дитини разом з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

Приймаючи рішення, районний суд обґрунтовано врахував те, що мати дитини не заявила вимог (зустрічного позову) про визначення місця проживання дочки з нею.

Сама ж дитина хоче проживати і з мамою, і з татом, що підтвердили і батьки дитини та викладено в висновку органу опіки та піклування.

При цьому з`ясовано, що дитина любить обох батьків, і ситуація, яка склалась між ними є для неї травмуючою, оскільки є очевидним її бажання жити з ними обома всім разом, що наразі не є можливим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму дол. дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".

Відтак, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Апеляційний суд також зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона буде проживати.

Визначення місця проживання ОСОБА_6 з матір`ю не впливає на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не заперечує проти спілкування доньки з батьком, враховуючи, що дитина сама бажає бачитися та спілкуватися з ним.

Отже з`ясовано, що батько жодним чином не обмежений у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , а тому районний суд з урахуванням віку дитини обґрунтовано вважав, що для її емоційного та психологічного стану доцільно буде визначити місце проживання з матір`ю.

Суд, вирішуючи спір, насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, вік, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З урахуванням викладеного та в контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог законно вирішив спір.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваного судового рішення, зводяться до незгоди з висновками суду, переоцінки доказів у справі, яким судом першої інстанції дана належна оцінка обґрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: