КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2313/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1384/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року у складі судді Янченка А.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , треті особи: Білогородська сільська рада Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про усунення від права спадкування.

У травні 2024 року сторони подали до суду мирову угоду та спільну заяву про її затвердження, оскільки вони дійшли згоди щодо врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 про поділ майна. Закрито провадження у справі №369/2313/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Білогородська сільська рада Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна про визнання права власності в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив приписи статей 89, 229 ЦПК України щодо оцінки та дослідження заповіту від 08 грудня 2017 року, який вчинений ОСОБА_4 , оскільки цей доказ входить в предмет спростування позовних вимог і від нього залежить правильне вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, але суд першої інстанції не дослідив та не оцінив цей доказ, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про затвердження мирової угоди.

Скаржниця вказує, що не змогла після смерті ОСОБА_4 оформити право власності на сина ОСОБА_2 в порядку спадкування, оскільки ОСОБА_3 ініціювала спір у даній справі.

Зазначає, що мирова угода про визнання права власності на майно, яке відображене в оскаржуваній ухвалі порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції не перевірив заповіт, якими об`єктивними доказами підтверджується право позивачки у справі на майно, не перевірив склад спадкоємців після померлого ОСОБА_4 , не витребував у нотаріуса інформацію по спадковій справі.

Звертає увагу суду на те, що затвердження судом першої інстанції мирової угоди відбулося без її участі.

Крім того посилається на те, що позивачка не надала доказів про те, що вона успадкувала спірне майно та свідомо не повідомила суд, що на момент своєї смерті ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_2 шляхом укладення заповіту від 08 грудня 2017 року про що їй було достеменно відомо.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Римар Н.С. в інтересах ОСОБА_3 просить залишити ухвалу районного суду про укладення мирової угоди, посилаючись на те, що твердження апеляційної скарги є безпідставними та незаконними, оскільки сторонами подано мирову угоду та спільну заяву про її затвердження.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явились у судове засідання, від представника позивачки надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутність позивачки та її представника, що відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Убачається, що предметом спору у даній справі є спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 й на частку якого претендує його мати ОСОБА_3 , що звернулася у суд із вказаним позовом.

Відповідно до справи ОСОБА_4 за життя 08 грудня 2017 року склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Затвердження судом мирової угоди як форма вирішення спору має свою спрощену процесуальну процедуру, в якій не передбачено обов`язку доказування та оцінки доказів.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до суду спільну заяву про затвердження між ними мирової угоди та закриття провадження у справі.

Цією заяву сторони підтвердили, що укладення мирової угоди відповідає інтересам обох сторін, не порушує права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави, угода підписана сторонами. Наслідки закриття провадження у справі в повному обсязі зрозумілі.

Затверджуючи мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 та закриваючи провадження у справі районний суд виходив з того, що мирова угода укладена шляхом вільного волевиявлення сторін та які визнали, що вона не суперечить чинному законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси сторін та третіх осіб.

Указаний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Перевіривши доводи апеляційної скарги на наявність обґрунтованих підстав для скасування ухвали суду, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що сторони вирішили укласти між собою мирову угоду, підписали її, та вказали, що їм відомі наслідки затвердження мирової угоди і закриття провадження по справі.

Зі спільної заяви сторін встановлено, що сторони просили постановити ухвалу про затвердження мирової угоди та закрити провадження у справі.

Відповідно до матеріалів, ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 , підписавши та подавши до суду мирову угоду про поділ спадкового майна, яку затверджено судом, звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Як на підставу для скасування ухвали суду представник відповідача посилається на те, що мирова угода про визнання права власності на майно, яке відображене в оскаржуваній ухвалі порушує права та охоронювані законом інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції не перевірив заповіт, якими об`єктивними доказами підтверджується право позивачки у справі на майно, не перевірив склад спадкоємців після померлого ОСОБА_4 , не витребував у нотаріуса інформацію по спадковій справі.

При цьому відповідачка вказала, що затвердження мирової угоди відбулося без її участі та без повідомлення позивачкою суду про наявність заповіту та врахування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року у справі № 369/15735/19.

Колегія суддів наголошує на тому, що характерними ознаками мирової угоди є: відповідність нормам закону; лише у справах позовного провадження; заснована на взаємних поступках сторін; може стосуватися лише прав і обов`язків сторін, які її укладають; обмежена предметом позову; не порушує прав, свобод чи інтересів третіх осіб.

Як уже було встановлено судом, предметом даного спору є спадкове майно. Відповідно до матеріалів, учасники справи позивачка має право на спадкування як непрацездатна матір, а відповідач - на підставі заповіту.

Установлено, що спадкова маса складається з великого обсягу майна - рухомого та нерухомого й відповідно до тексту мирової угоди, сторони, в тому числі й ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_5 , домовились про його розподіл. Підписавши мирову угоду, ОСОБА_1 зазначила, що їй відомі всі наслідки укладення такої угоди.

Посилання на те, що позивачка не повідомила суд про заповіт складений 08 грудня 2017 року є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки під час подання позову ОСОБА_3 долучила його копію до матеріалів справи та виклала його зміст в тексті позовної заяви.

Не вказано ОСОБА_1 чим саме мирова угода про поділ спадкового майна, яку вона підписала в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та просила затвердити, порушує права та охоронювані законом інтереси сина, в інтересах якого саме вона, відповідачка, діяла.

Критично колегія суддів оцінює також доводи щодо не врахування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року у справі № 369/15735/19, оскільки під час складання мирової угоди на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 , як законний представник, визнала майно, яке входить до складу спадщини та шляхом взаємних поступок разом з позивачкою здійснили його розподіл.

Отже, аналіз пунктів мирової угоди безумовно свідчить про те, що вони жодним чином не порушують норми законодавства та прав сторін у даній справі.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка підписувала вказану мирову угоду під примусом, чи її дії, як законного представника, суперечать інтересам неповнолітнього сина, якого вона представляла.

Відсутність в оскаржуваній ухвалі посилання суду на наявність заповіту, складеного спадкодавцем на користь відповідача та висновки рішення суду по справі № 369/15735/19, не свідчить про те, що умови мирової угоди порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, остільки у мировій угоді відображено, що досягнута вона учасниками справи з урахуванням висновків, викладених у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/15735/19, а у позовній заяві, яка була предметом дослідження суду, зазначено про право відповідача на спадкування майна після смерті ОСОБА_4 на підставі заповіту.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.)

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права, а тому оскаржувана ухвала як законна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: