КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-з/824/212/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Гаращенка Д.Р.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року у справі № 752/19425/24 таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

20 вересня 2024 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ у справі № 752/19425/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу) боржника але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

27 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року.

07 січня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про забезпечення позову та просив зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 на підставі судового наказу від 20 вересня 2024 року до набрання законної сили рішення суду у справі № 752/19425/24.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу були відкриті провадження у цивільній справі № 754/11988/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та у цивільній справі № 754/12427/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відтак, на момент звернення ОСОБА_2 до суду між сторонами вже існував невирішений спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Дослідивши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви, з наступних підстав.

За ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1 - 1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір, предметом якого є визнання судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року по справі № 752/19425/24 про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, зупинення виконання судового наказу від 20 вересня 2024 року фактично зупинить виплатуаліментів на утримання дитини.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового наказу є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В ухвалі Верхового Суду від 19 січня 2022 року у справі за № 947/12805/21 зазначено: «Апеляційний суд встановивши, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000, 00 грн, а фактично обраний позивачем спосіб забезпечення позову зупиняє виконання судового рішення у іншій справі № 520/10799/18, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.»

Враховуючи, що представник ОСОБА_1 фактично просить зупинити виконання судового наказупро стягнення аліментів на утримання дитини, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, у випадку задоволення заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову буде зупинено стягнення аліментів на утримання дитини, разом з тим, судом не буде вирішено питання щодо подальшого матеріального забезпечення малолітньої дитини.

Так, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу від 20 вересня 2024 року не буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, що є пріоритетним при вирішенні вказаної справи.

Враховуючи недопущення судом порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року у справі № 752/19425/24 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Д.Р. Гаращенко