Провадження № 2/205/92/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06.08.2024 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати договір позики «Ефективний» № -3495362 від 23 травня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» на суму 3000,00 грн. недійсним.

Позов мотивований тим, що на початку травня 2024 року, при вході у мобільний застосунок «Приват24» для підтвердження особи у позивача мобільний застосунок запросив фото паспорту. Зі спливом часу на мобі льний номер позивача почали надходити дзвінки щодо заборгованості за кредитним договором та вимоги погасити заборгованість. Після чого позивач замовила кредитну історію через Українське Бюро Кредитних Історій та виявила, що у неї відкрито кредит у ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» згідно кредитного договору № -3495362 від 23.05.2024 року на суму 3000,00 грн. Станом на 13.07.2024 року заборгованість вже становила 9528,12 грн.

Оскільки позивач не зверталася до жодної фінансової установи за отриманням кредиту, вона звернулася до Відділення поліції № 3 (м. Дніпро) ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням про вчинення щодо неї шахрайських дій. Позивач вважає, що укладений від її імені договір є недійсним, оскільки вона не зверталася до відповідача про надання їй фінансового кредиту самостійно або через третю особу, у тому числі, через електронну платформу чи веб-сайт, відтак, не укладала жодних договорів з ТОВ «ФК «Є ГРОШІ». Крім того, особові дані позивача, зокрема мобільний номер, не належить позивачу. Зазнає про відсутність з її боку волевиявлення на укладення кредитного договору, про який вона дізналася після його оформлення невідомою особою, яка заволоділа її персональними даними в т.ч. копією паспорту. Ураховуючи те, що позивач не мала наміру укладати з відповідачем оспорюваний договір фінансового кредиту, не подавала заявок на онлайн кредити, не мала волевиявлення на оформлення кредитного договору та не отримувала грошових коштів від відповідача, вважає, що наявний факт незаконної обробки відповідачем її персональних даних. В інтересах позивача було направлено адвокатський запит до ТОВ «ФК «Є ГРОШІ». Відповідач надав відповідь від 22.07.2024 року № 903/24-вих з копією кредитного договору - Договір позики «Ефективний» № -3495362 від 23.05.2024 року. Згідно даної відповіді, відповідач зазначив, що під час реєстрації на онлайн платформі відповідача, позивач вказала як контактний так і фінансовий номер НОМЕР_2 Саме цим номером було зареєстровано особистий кабінет, та здійснювалась авторизація для входу в особистий кабінет, на цей номер надходили всі смс-підтвердження паролю, входу та одноразовий електронний ідентифікатор, який потрібно вводити для підписання електронного договору. Позивач має інший абонентський номер, а саме НОМЕР_1 , який обслуговується ПрАТ «Київстар» відповідно до умов письмового договору з контрактним абонентом та зареєстрований на ім`я позивача (підтверджується листом ПрАТ «Київстар»). Згідно відповіді ПрАТ «Київстар» від 18.07.2024 року № 10113175/03/03/02 зазначено, що на абонентський номер позивача ні 22.05.2024 року, ні 23.05.2024 року смс-повідомлень, смс-підтверджень паролю від ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» позивачу не надходило. Позивач особисто не здійснювала ідентифікацію та верифікацію на веб-сайті відповідача, не надавала копію паспорта та інші персональні дані. Згідно інформації наданої відповідачем зазначено, що позивач ознайомившись та погоджуючись з усіма істотними умовами договору, надала згоду на укладення електронного договору шляхом направлення повідомлення компанії, яке підписується відповідно до абз. 2 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання договору. Вказана кнопка є активною лише після введення коректного одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується Компанією в Інформаційно-комунікаційній системі та надсилається Клієнтам шляхом СМС-повідомлення. Укладення Договору без зазначення коректного СМС ідентифікатора, отриманого Клієнтом, є неможливим. Тобто кредитний договір було підписано шляхом надсилання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для електронного підпису на абонентський номер НОМЕР_2 , але вказаний Відповідачем абонентський номер НОМЕР_2 , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор не належить позивачу, а також позивач згоду на обробку своїх персональних даних не надавала.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 .08 .2024 року за клопотання представника позивача витребувано докази про справі.

04.10.2024 року до суду від ТОВ «ФК «Є ГРОШІ»» надійшов відзив, у якому представник просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що перерахування та зарахування коштів за договором позики «Ефективний» № -3495362 від 23.05.2024 року на картку НОМЕР_3 підтверджується довідкою про проведення транзакції від платіжної установи. Укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивача було б неможливим. 06.08.2023 року відповідач передав своє право вимоги за оспорюваним договором позики ТОВ «Кредитпромінвест» на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 2024-08-2Г.

10.10.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник просив позов задовольнити, посилаючись на те, що укладений від імені позивача договір є недійсним, оскільки вона не зверталася до відповідача про надання їй фінансового кредиту самостійно або через третю особу, у тому числі, через електронну платформу чи веб-сайт, відтак, не укладала жодних договорів з ТОВ «ФК «Є ГРОШІ». Крім того, особові дані позивача, зокрема мобільний номер зазначений відповідачем, не належить позивачу. Наданий суду договір про надання фінансових послуг факторингу № 2024-08-2Г від 06.08.2024 року був укладений після подання позовної заяви до суду, тому позивач не могла знати про його існування. Також відповідно до умов договору про надання фінансових послуг факторингу № 2024-08-2Г від 06.08.2024 року, а саме п. 2.2. Клієнт (ТОВ «ФК «Є ГРОШІ») зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Основними договорами повідомити Боржників у спосіб, визначений частиною 1 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування» та який передбачений Договором про споживчий кредит, про укладення цього Договору та про передачу персональних даних боржників, повідомити, що платіж на користь Фактора є належним, а також надати інформацію про особу Фактора (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Фактор, у свою чергу, погоджується, що зазначений обов`язок зберігається за Фактором у разі подальшого відступлення права вимогу за відповідним договором. Відповідно з 06.08.2024 року відповідач жодним чином не повідомляв позивача про відступлення права вимоги за кредитним Договором ефективний № -3495362 від 23.05.2024 року іншій юридичній особі, згідно договору про надання фінансових послуг факторингу № 2024-08-2Г від 06.08.2024 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17.10.2024 року залучено ТОВ «Кредитпромінвест» до участі у справі як правонаступника відповідача ТОВ «ФК «Є ГРОШІ»» по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Є ГРОШІ»» про визнання кредитного договору недійсним.

У судове засідання позивач та її представник - адвокат Сироватко С.Ю. письмово просили розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Кредитпромінвест» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» та ОСОБА_1 , що має номер телефону НОМЕР_2 , укладено договір позики «Ефективний» № -3495362, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в розмірі 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності шляхом перерахування на рахунок позичальника, з використанням реквізитів електронного платіжного засобу НОМЕР_3 , а позичальник зобов`язується повернути позику, строк кредитування - 30 днів (а.с. 24-31).

Згідно з п. 1.1. цього Договору, його укладено дистанційно шляхом добровільного заповнення та підписання позичальником в особистому кабінеті позичальника, розташованому на сайті, через визначену позикодавцем форму формуляра цього договору позики, що одночасно є акцептом електронного правочину.

Відповідно до п. 1.2. Договору, його підписано зі сторони позичальника електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, який автоматично згенеровано в інформаційно-комунікаційній системі позикодавця у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (коду) та/або надіслано позичальнику шляхом смс-повідомлення на номер телефону, зазначений позичальником при реєстрації особистого кабінету.

У відповіді ПрАТ «Київстар» від 18.07.2024 року зазначено, що абонентський номер НОМЕР_1 обслуговується відповідно до умов письмового договору з контрактним абонентом та зареєстрований за гр. ОСОБА_1 (а.с. 12).

13.07.2024 року до ЧЧ ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що було оформлено кредит на її ім`я, без її відома (а.с. 51-52).

Згідно з відповіддю ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.08.2024 року, звернення зареєстровано до ЖЄО, ЄО № 18888 від 13.07.2024 року, в ході проведеної перевірки не було виявлено ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим матеріали ЄО № 18888 від 13.07.2024 року списано до справи (а.с. 53).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач посилається на відсутність волевиявлення з її боку на підставі оспорюваного кредитного договору, що свідчить про його недійсність. Також посилається на те, що абонентський номер НОМЕР_2 , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор, не належить позивачу.

Разом з тим, позивачем не надала жодних доказів на підтвердження того, що абонентський номер НОМЕР_2 , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор, їй не належить, як і не заявила клопотання про витребування таких доказів.

При цьому суд приймає до уваги те, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка належить позивачу.

Посилання позивача на те, що вона не зверталася до жодної фінансової установи за отриманням кредиту, а звернулася до Відділення поліції № 3 (м. Дніпро) ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням про вчинення щодо неї шахрайських дій не заслуговують увагу. Так, в матеріалах справи є відповідь ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.08.2024 року, з якої вбачається, що в ході проведеної перевірки заяви ОСОБА_1 не було виявлено ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим матеріали ЄО № 18888 від 13.07.2024 року списано до справи. Водночас , вироку суду, яке набрало законної сили, щодо підтвердження заявлених позивачем обставин, та визнання ОСОБА_1 потерпілою матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх доказів на підтвердження недійсності оспорюваного кредитного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 15-16, 202-203, 205, 207, 215-216, 626-628, 638-639, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Стартова, буд. 7) про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова