ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

справа №522/23399/23-Е

провадження 22-ц/819/42/25

15 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Пузанова Л.В.,

секретар судового засідання: Вєрємєєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2024 року, постановлене під головуванням судді Хомик І.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 90 420,00грн.; судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 147, 20 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір №5544522 про надання споживчого кредиту згідно Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом N19-ОД від 05 січня 2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Відповідно до умов кредитного електронного договору сума кредиту склала 25000,00грн., строк договору 360 днів; процентна ставка - 1,99% в день в межах строку кредитування; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в розмірі 25 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 частково здійснила оплату процентів за користування кредитними коштами 13 березня 2022 року в розмірі 547,25грн.; 11 липня 2022 року в розмірі 50,00грн.; 08 серпня 2022 року розмірі 200,00 грн.

У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, ТОВ «Авентус Україна» зупинило нарахування процентів та надало споживачу кредитні канікули за користування коштами в період з 25 лютого по 30 квітня 2022 року. З 01 травня 2022 року нарахування процентів здійснювалося ТОВ «Авентус Україна» за стандартною процентною ставкою, погодженою сторонами.

29 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №29-05/2023-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 лютого 2022року у розмірі 90420,00грн., з яких 25 000,00грн. - заборгованість за кредитом та 65 420,00грн. - заборгованість по процентах.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача наявну заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» кредитну заборгованість у розмірі 120 270,00 грн.; судові витрати - 2147, 20 грн. (судовий збір); витрати на правничу правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений електронний договір №5544522 про надання споживчого кредиту, право вимоги за яким на підставі договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023року набув позивач.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язань з повернення кредитних коштів, то стягненню з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 120 270,00грн. та судові витрати у справі.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення суду від 01 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що при винесенні рішення суд не врахував, що наданий позивачем кредитний договір, укладений в електронному вигляді, не містить електронного підпису позичальника, а тому відсутні докази наявності між сторонами кредитних правовідносин за договором від 14 лютого 2022року.

Зазначила, що позивачем не доведено факту видачі їй кредитних коштів та укладення договору саме на тих умовах, які вказані у долученому до позовної заяві договорі. У довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2024року про зарахування 14 лютого 2022року на картковий рахунок ОСОБА_1 25 000,00грн. відсутня інформація про платника.

Згідно договору факторингу №29-05/2023-Ф до позивача в особі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором у розмірі 90420,00грн. Суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість у розмірі 120 270,00грн., яка позивачем до стягнення не пред`являлася.

Позиція інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Товариство зазначило, що зметою укладення кредитного договору, ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ «Авентус Україна» зареєструвалася та створила особистий електронний кабінет, в якому ознайомилася з текстом кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, документами товариства, тощо. 14 лютого 2022року між сторонами укладений кредитний договір, підписаний відповідачем шляхом проставлення електронного підпису одноразового ідентифікатора "А870290".

Оскільки кредитор не є банківською установою та позбавлений можливості відкривати рахунки для клієнтів, то видача кредитних коштів ОСОБА_1 була здійснена на картковий рахунок відповідача, зазначений нею особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджений довідкою платіжного провайдера про перерахування коштів. Видача кредиту у наведений спосіб передбачена Положенням про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженим постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021року №113.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких становить 8000,00грн.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомленні в порядку, передбаченому частиною 5 статті 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку судових повісток на електроні адреси сторін та їх представників т.2 а.с.60-63).

Згідно ст.372 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14 лютого 2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №5544522 про надання споживчого кредиту. Цей договір укладений за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснена при вході споживача в особистий кабінет, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефона споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (т.1 а.с.35-45).

За умовами договору, сума кредиту склала 25 000,00грн., строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів- кожні 30 днів, до 15 лютого 2023 року; процентна ставка 1,99 % в день; мета отримання кредиту: споживчі (особисті потреби).

Пунктами 1.7, 1.8 сторонами погоджена орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь період користування кредитом 29653,85%, а орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 204100,00грн.

Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) - пункти 2.1, 2.4.

Згідно підпункту 3 пункту 4.1 товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживач про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

Договір підписаний ОСОБА_1 14 лютого 2022року з використанням особистого електронного підпису, із застосуванням одноразового ідентифікатора А870290.

На підставі укладеного 15 серпня 2019року між ТОВ «Авентус Україна» та АТ «ПУМБ» договору №01-19 Про організацію взаємодії при прийманні платежів, 14 лютого 2022 року проведено зарахування коштів в розмірі 25 000,00 грн. на картку НОМЕР_1 , належну відповідачу, що підтверджено листом АТ "ПУМБ" № КНО -20.4/73 від 31 травня 2023 року (т.1 а.с.67-68).

29 травня 2023року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №29-05/2023-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним електронним договором №5544522 (а.с.76-97).

Згідно витягу з реєстру боржників, станом на 29 травня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 90 420,00 грн., яка складається з заборгованості за основним договором у розмірі 25 000,00грн. та заборгованості за процентами - 65 420,00 грн. (а.с.18).

Про відступлення права грошової вимоги 29 травня 2023року відповідач повідомлялася шляхом направлення їй листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.47).

З довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 04 вересня 2024 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 14 лютого 2022 року здійснено переказ коштів на суму 25000,00 грн. Інформація про платника відсутня (т.1 а.с.241).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Із прийняттям Закон України "Про електронну комерцію" № 675-VII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 цього Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначав, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постановах Верховного суду від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частинами першою та третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що14 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства був укладений договір №5544522 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 25 000,00грн., які зобов`язалася повернути у строк, визначений договором, та сплатити проценти за користування коштами.

Ознайомлення з умовами договору та його підписання позичальником відбулося в електронному вигляді: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефону одноразовий ідентифікатор, який ОСОБА_1 використала, як підтвердження підписання кредитного договору. Також за допомогою використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором А 870290, 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 підписала погоджений сторонами графік платежів та паспорт споживчого кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, Додаток № 1 (графік платежів) та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором в порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні якого сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а тому доводи скаржника про те, що електронний договір та паспорт споживача не містить її особистого підпису, не заслуговують на увагу у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів зауважує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля через особистий кабінет, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних та допустимих доказів на спростування обставин укладення позичальником кредитного договору від 14 лютого 2022року суду не надано.

За умовами укладеного кредитного договору відповідачем частково виконувалися зобов`язання з повернення коштів: 13 березня 2022 року в розмірі 547,25грн., 11 липень 2022 року в розмірі 50,00 грн., 08 серпня 2022 року в розмірі 200,00 грн., на загальну суму -797,25грн.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту видачі ОСОБА_1 кредиту у розмірі 25 000,00грн. з огляду на відсутність у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2024року інформації про платника, який здійснив 14 лютого 2022року переказ на картковий рахунок позичальника в сумі 25 000,00грн.

Так, згідно листа АТ "ПУМБ" № КНО -20.4/73 від 31 травня 2023 року підтверджено переказ 14 лютого 2022року коштів клієнтам ТОВ «Авентус Україна», серед яких ОСОБА_1 на картку НОМЕР_1 в розмірі 25000,00грн. За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку в означений день надійшли кошти в розмірі 25000,00 грн. Відсутність в довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2024року даних про платника не спростовує факт перерахування ТОВ «Авентус Україна» коштів за кредитним договором №5544522. В ході розгляду справи відповідач, будучи власником карткового рахунку та маючи повний та безперешкодний доступ до інформації по рахунку, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не спростувала доводи позивача про надання (видачу) їй кредитних коштів. Також відповідачем не доведено належне виконання зобов`язань за договором від 14 лютого 2022року та відсутність заборгованості, а відтак наявна заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріали справи свідчать, що при зверненні з позовом до суду ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 90 420,00грн. (25 000,00грн. - основна сума боргу; 65 420,00грн. - заборгованість по процентах), тобто у розмірі визначеному кредитором в особі ТОВ «Авентус Україна» на час укладення договору факторингу №29-05/2023-Ф від 29 травня 2023року.

Разом з цим, розглянувши справу, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, безпідставно стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 270,00грн., як такої, що до стягнення не пред`являлася. За наведених обставин рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2024року в зазначеній частині в порядку статті 376 ЦПК України підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутого з відповідача розміру заборгованості за кредитним договором №5544522 від 14 лютого 2022року з 120270,00грн. до 90420,00грн.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Встановлено, що при зверненні до суду ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило судовий збір у розмірі 2147,20грн., який обрахований не з ціни позову, а виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2023році (2684,00грн.), з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору за подання процесуального документа в електронній формі (т.1 а.с.15). У наведений спосіб був обрахований судовий збір в розмірі 3220,80грн. сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги (т.2 а.с.16).

Оскільки за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст» та ураховуючи, що розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру та апеляційної скарги фактично обчислений, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не ціни позову, то стягнутий судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 2147,20грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3220,80грн., у зв`язку з її частковим задоволенням, перерозподілу не підлягають.

В апеляційній скарзі відповідач просила рішення суду першої інстанції скасувати повністю та відмовити у задоволенні позову, проте аргументів щодо незгоди з рішення в частині стягнення з неї витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. не навела, а відтак у відповідності до приписів частини 1 статті 367 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відсутні підстави для перегляду рішення суду в означеній частині.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., понесені товариством за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Матеріали справи свідчать, що 07 липня 2022року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. укладений договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги, інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності. Встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, складання та подання процесуальних та інших документів правового характеру, тощо (т.2 а.с.31-32).

На підтвердження понесених витрат в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач надав Звіт про надання правової допомоги від 29 листопада 2024року, який містить розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням найменування виду правової допомоги - правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу; час витрачений адвокатом при наданні допомоги - 4 години; вартість - 8000,00грн. та платіжну інструкцію №6308 від 29 листопада 2024року про оплату позивачем вартості наданої правової допомоги (т.2 а.с.52, 53).

Дослідивши наданий позивачем звіт про виконану адвокатом роботу від 29 листопада 2024року, з урахуванням складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, переліку наданих послуг та обсягу робіт, колегія суддів дійшла висновку про визнання цього звіту частково обґрунтованим. Суд вважає, що правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у заявленому до стягнення грошовому виразі 8000,00грн. є завищеним, з огляду на змістовне наповненням відзиву, який відображає правову позицію ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у справі та яка раніше була висловлена товариством в позовній заяві та відповіді на відзив під час розгляду справі в суді першої інстанції, а тому вважає доцільним, з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500,00грн.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2024 року змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 5544522 від 14 лютого 2022 року, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» з 120 270,00грн. до 90 420,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 січня 2025року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова