Справа № 277/1513/24
РІШЕННЯ

іменем України

"20" січня 2025 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Корсун Т.Г., за участю секретаря судового засідання Сороки М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ємільчине за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі ТОВ «ФК «Пінг-Понг») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за договором про споживчий кредит №103285511 від 06.03.2021 у розмірі 30303,92 грн (позовну заяву сформовано та надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №103285511 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути такий, сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

08.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») укладено договір відступлення прав вимоги №04Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №103285511 від 06.03.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача.

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором про споживчий кредит № 103859093 від 30.03.2021. Згідно з додатком № 1 до договору факторингу сума боргу відповідача перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 30303,92 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 7004,00 грн; заборгованість за відсотками 23299,92 грн. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 30303,92 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Окрім стягнення з відповідача означеної заборгованості, представник позивача просив вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема, стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. та судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, в розмірі 2422,40 грн.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, суддею 15.11.2024 направлено запит до органу реєстрації Ємільчинської селищної ради Житомирської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 18.11.2024 за №2208, яка надійшла до суду 21.11.2024 за вх. № 4282, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає, проходить службу у Збройних Силах України.

Ухвалою суду від 21.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та викликом відповідача в судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

З метою з`ясування наявності підстав для зупинення провадження у справі судом 21.11.2024 направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання інформації чи проходить ОСОБА_2 військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2024 за № 6692, ОСОБА_2 призваний на військову службу до в/ч НОМЕР_1 .

12.12.2024 судом направлено запит до Міністерства оборони України з проханням повідомити чи переведена в/ч НОМЕР_1 на воєнний стан, а в разі наявності в розпорядженні іншої інформації щодо проходження військової служби ОСОБА_1 , повідомити суд.

15.01.2025 за вх. № 174 на адресу суду надійшла відповідь від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , згідно якої вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 року солдат ОСОБА_2 направлений для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової служби НОМЕР_2 та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, 14.01.2025 року ОСОБА_2 на електронну пошту суду надіслав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково в сумі заборгованості по тілу кредиту та зазначив, що з 30.05.2022 мобілізований в Збройні Сили України, надав довідку військової частини НОМЕР_2 від 07.01.2025 за № 1/30/С про те, що він дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2022, копію посвідчення серії НОМЕР_3 та копію військового квитка серії НОМЕР_4 .

Суд зазначає, що процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19. Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

За результатами вжитих заходів, судом не отримано та ОСОБА_2 не надано доказів того, що військова частина у складі Збройних Сил України, в якій проходить військову службу відповідач переведена на воєнний стан та з наданих відповідачем довідок, не вбачається факт перебування ОСОБА_2 на даний час у зоні бойових дій, таким чином в матеріалах справи відсутні достатні доказом для зупинення провадження по справі.

Представник позивача ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з цим,згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі заповненої ОСОБА_2 06.03.2021 анкети-заяви (а.с.89-90) між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальником) за допомогою веб-сайту товариства «tengo.ua» укладено договір про споживчий кредит № 103285511 (а.с.38-45), відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування таким.

Пунктами 1.2 - 1.4 означеного кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 8000 грн, кредит надається строком на 29 днів з 06.03.2021, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії з надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04.04.2021.

Згідно з пунктом 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 2320грн., які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Договором визначено порядок пролонгації строку кредитування: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п. 2.3).

Так, анкета-заява на кредит, графік платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту №103285511 (додаток №2), містять інформацію та контактні дані кредитодавця, погоджені сторонами умови кредитування, які є однаковими з умовами, передбаченими договором про споживчий кредит (а.с. 89-90, 46-48)

Як доказ перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу, позивач до позовної заяви долучив копію платіжного доручення від 06.03.2021 №25812598 на суму 8000 грн (а.с.59).

Також судом встановлено, що на підставі договору відступлення прав вимоги № 04Т від 08.07.2021 (а.с.23-37) та витягу з додатку до цього договору від 01.10.2024 (а.с. 12), укладеними між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», а також враховуючи проведені оплати по вказаному договору згідно платіжних інструкцій від 12.07.2021, 15.07.2021, 22.07.2021, 29.07.2021, 05.08.2021 (а.с. 63-67), ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором про споживчий кредит № 103285511 від 06.03.2021.

На підставі договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 (а.с.49-55) та витягу з додатку до цього договору від 01.10.2024 (а.с. 13), укладеним між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг», а також враховуючи проведену оплату по вказаному договору згідно платіжної інструкції від 19.04.2023 (а.с.68), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором про споживчий кредит № 103859093 від 30.03.2021.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1ст.1056-1ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З досліджених судом доказів встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі. Окрім цього, в анкеті-заяві на кредит міститься інформація щодо процесу оформлення та розгляду такої заяви, в якій, серед іншого, зазначено, що договір позивачем підписано 06.03.2021.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Щодо переходу права вимоги до боржника від первісного кредитора до позивача суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Аналізуючи наведені норми права та надані позивачем докази, суд констатує, що до позивача ТОВ «ФК «Пінг-Понг» відповідно до укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 103285511 від 06.03.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 та розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» (а.с. 13-16), заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103285511 від 06.03.2021 становить 30303,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7004 грн; заборгованість за відсотками 23299,92 грн.

Вказана заборгованість відповідачем не погашена та в порядку, встановленому процесуальним законом, не спростована.

Окрім цього, 02.09.2024 відповідачу надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с.60,61), однак така вимога залишилася без реагування.

За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін; ч.1 ст. 530 ЦК України).

Норми статей 610, 611 ЦК України вказують на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження їх повернення, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, останній не надав, а позивач отримав право вимоги за таким кредитним договором, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» заборгованість за договором про споживчий кредит №103285511 від 06.03.2021 в розмірі 30303,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7004,00 грн; заборгованість за відсотками 23299,00 грн.

Щодо визнання ОСОБА_1 позовних вимог частково, а саме в сумі заборгованості за тілом кредиту та не визнання позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, з посиланням на те, що він був мобілізований (добровольцем) в Збройні Сили України, суд вважає за необхідне зазначає наступне.

Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 171 солдат ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу частини та вважається таким, що з 30.06.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою та з 12.08.2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 07.01.2025 № 1/30/С.

Доказів перебування відповідача на військовій службі в інший період останнім суду не надано.

Водночас, згідно з долучених до позовної заяви відомостей про щоденні нарахування та погашення, нарахування відсотків було здійснено за період з 07.03.2021 по 20.06.2021 (а.с.14-16), тобто до моменту призову відповідача на військову службу.

Таким чином п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягає застосування в спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати згідно з ч.1ст.133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 цієї статті).

Положеннями частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами ч.3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

За змістом додаткової постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі№206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункти 268 270 вказаного рішення).

Таким чином, суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі (6000,00 грн.), адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 07.08.2024 № 43657029, укладеного між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та адвокатом Білецьким Б.М. (а.с. 18-22); додаткової угоди від 30.09.2024 №103285511 до договору №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 (а.с.56); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10, виданого адвокату Білецькому Б.М. 17.03.2016 (а.с.70); детального опису робіт (надання послуг) від 30.09.2024, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правої) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.17); акту №103285511 від 30.09.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) (а.с.87); платіжної інструкції від 30.10.2024 №647 про оплату наданої правової допомоги в сумі 6000 грн. згідно договору № 43657029 від 07.08.2024 та акту № 103285511 (а.с.69).

Згідно з акту від 30.09.2024 №103285511 адвокатом Білецьким Б.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2024 № 43657029 виконано наступні роботи: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (1,5 год. 2 250 грн.); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач (3 год. 3 000 грн.); формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год. 750 грн.).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд виходить з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, яка визнана судом як незначної складності та розглядалась у спрощеному провадженні з викликом сторін, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, подання заявником заяви про розгляд справи без участі представника позивача та незабезпечення явки представника у жодне із судових засідань, незмінність правової позиції позивача протягом розгляду справи, розумність їхнього розміру та приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» з 6 000 грн. до 2 000 грн.

Усталеність такої правової позиції щодо можливості суду за власною ініціативою здійснювати розподіл судових витрат із врахуванням зазначених вище критеріїв підтверджується актуальною судовою практикою суду касаційної інстанції, що вбачається, зокрема, із постанов Верховного Суд від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20 та ін.

Окрім цього, з врахуванням вимог частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.42).

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 103285511 від 06.03.2021 в сумі 30303 (тридцять тисяч триста три) грн 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (вул. Рибальська, 22, м. Київ, 01011; )

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 )

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя Т. Г. Корсун