1Справа № 335/4917/24 2/335/118/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Куян О.С., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області справа № 2/322/2010 з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів прибутку щомісячно, починаючи стягнення з 24.02.2010 і до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_1 .

На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, та 04.10.2016 за заявою ОСОБА_1 відділом примусового виконання рішення Управління забезпечення виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 52590565 та розпочато примусове виконання судового рішення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2023 по справі № 753/20741, з позивача було стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.11.2023. Вказаним рішенням з нього також стягнуто аліменти на утримання дружини у зв`язку із знаходженням у відпустці по догляду за дитиною у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 13.11.2023 до досягнення дитиною трьох років, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначає позивач, на даний час його матеріальний та сімейний стан змінився. На сьогодні склалася ситуація, коли позивач не в змозі платити визначений судами розмір аліментів, який у сукупності складає більше частини всіх його доходів.

Позивач виїхав з тимчасово окупованого м. Енергодар Запорізької області до м. Києва, а згодом до нього приїхала його дружина разом із дитиною від першого шлюбу, яка знаходиться на його утриманні. У зв`язку з відсутністю власного житла вони вимушені орендувати квартиру у м. Києві.

Крім того, позивач на даний час перебуває у складі Збройних Сил України і під час проходження військової служби він неодноразово отримував травми та проходив лікування у медичних закладах, що потребувало від нього додаткових витрат пов`язаних з купівлею ліків та проходження курсу лікування.

У зв`язку з проходженням військової служби та великим навантаженням, у позивача виникло захворювання гомілково-стопного суглобу, та йому встановлено діагноз гігрома лівого гомілково-стопного суглобу, остеофіт передньомедіальної поверхні лівої таранної кістки з формуванням передньомедіального імпіджменту лівого гомілковостопного суглобу з больовим синдромом. У зв`язку з цим захворюванням позивач вимушений постійно приймати знеболюючі препарати, які дорого коштують, а на реабілітацію в нього взагалі не вистачає грошових коштів.

25.08.2023 у позивача від повторного шлюбу народилась донька ОСОБА_5 , а його дружина знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Тобто, вони знаходяться на повному його утриманні.

На даний час позивач продовжує проходити військову службу і з нарахованої йому заробітної плати постійно відраховують аліменти. Так, у грудні 2023 року з його заробітної плати на користь ОСОБА_1 було стягнуто 27 690 грн., у січні 2024 року 26 545,80 грн., у лютому 2024 року 37 259,50 грн., що більше ніж середня заробітна плата у м. Києві.

Після сплати аліментів на користь ОСОБА_1 його заробітна плата становить близько 6-9 тисяч гривень, і цих коштів йому взагалі не вистачає на життя, що ставить його у скрутне матеріальне становище.

Посилаючись на вказані обставини, які свідчать про зміну матеріального та сімейного стану позивача, ОСОБА_2 просить змінити розмір аліментів, які було стягнуто рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області справа № 2/322/2010 з частини від усіх видів заробітку на 1/6 частину всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 01.05.2024, витребувано інформацію з Міністерства соціальної політики з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 09.10.2024, позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, з повідомленням (викликом) учасників справи, та встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та подала суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву зазначено, що сторони у справі мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач припинив спілкування із сім`єю коли дитині був один місяць, через що вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини вже у лютому 2010 року. Позивач систематично не виконував свої обов`язки зі сплати аліментів починаючи з 2013 року, у зв`язку з чим накопичилась заборгованість по аліментам, яка станом на березень 2023 року складала 277 951 грн. 98 коп.

У зв`язку з цими обставинами державним виконавцем було накладено штраф на боржника на користь позивача, який відповідно до розрахунку заборгованості від 25.11.2024 сплачено тричі на суми: 4009,57 грн., 4862,77 грн. та 100,82 грн.

Крім того, постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.02.2024, а саме п. 2, було встановлено стягнення у розмірі 70% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості.

За таких обставин, цілком обґрунтованим є розмір аліментних зобов`язань, які стягнуті із заробітної плати позивача у грудні 2023 року, січні-лютому 2024 року, у сукупному розмірі 91 495 грн., як заборгованість та штраф у зв`язку з ухиленням від виконання обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини (майже 10 років).

Станом на листопад 2024 року розмір аліментних зобов`язань, які стягуються з позивача не перевищує 5 581 грн. 29 коп. на місяць.

Відповідач не вважає, що стягнення аліментів із позивача у розмірі частини від доходу є надмірно великим розміром аліментів для утримання неповнолітньої дитини.

Зменшення розміру аліментів значно погіршить умови проживання дитини в умовах війни, і не буде спрямоване на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Батьки не мають права зменшувати розмір аліментів на першу дитину у зв`язку із збільшенням витрат на утримання іншої дитини.

Із матеріалів позовної заяви не вбачається, що позивач припинив проживати з дружиною та їх спільною дитиною, відтак обставини звернення ОСОБА_4 за стягненням аліментів на своє утримання та утримання дитини є незрозумілими.

Мешкаючи з малолітньою дитиною разом, позивач може надавати їй будь-який розмір утримання, на відміну від дитини від першого шлюбу, яка має утримання від батька лише у розмірі аліментів фіксованого відсотку.

Крім того, відповідач також уклала шлюб та народила другу дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Обидві дитини виховуються у рівних умовах, забезпечуються всім необхідним за рахунок коштів відповідача та її чоловіка, незалежно від ступеня виконання позивача своїх обов`язків зі сплати аліментів.

Родина відповідача також є внутрішньо-переміщеними особами та винаймають житло у м. Запоріжжі. Відповідач на цей час позбавлена можливості працювати, оскільки відновлюється після хірургічної операції від 08.06.2024. Під амбулаторним наглядом відповідач перебувала з 25.07.2023. 28.11.2024 відповідач отримала довідку про встановлення інвалідності 2 групи. Увесь цей період родина відповідача знаходиться на утриманні її чоловіка ОСОБА_7 , який працює водієм інкасатором АТ «Державний ощадний банк України», і його дохід за жовтень 2024 року склав 30 415 грн.

Таким чином, ураховуючи стан здоров`я відповідача, зменшення розміру аліментів є критичним для дитини, оскільки його мати на теперішній час не має можливості працювати, не має жодних доходів, та потребує допомоги позивача в утриманні їх спільної дитини.

Інших заяв по суті справі не подано.

У судове засідання, призначене на 21.01.2025, позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки безпосередньо в суді, не з`явився. Про причини неявки до суду не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило.

З огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи з відсутності позивача.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видано 27.11.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції в Запорізькій області.

На підставі рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області цим судом 15.03.2010 видано виконавчий лист № 2/332/2010.

На підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП №52590565, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів його прибутку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.02.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час вказане виконавче провадження перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , позивач 03 вересня 2022 року уклав шлюб з ОСОБА_9 , яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_10 , про що Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис №1521.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилася дитина ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 30 серпня 2023 року, яке видано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про народження № 1583.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2023 за позовом ОСОБА_4 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.11.2023. Вказаним рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 також стягнуто аліменти на утримання дружини у зв`язку із знаходженням у відпустці по догляду за дитиною у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 13.11.2023 до досягнення дитиною трьох років, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відомостей про здійснення примусового виконання вказаного судового рішення суду не надано.

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , відповідач у справі уклала шлюб із ОСОБА_7 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області зроблено актовий запис № 10.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася дитини ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 19 червня 2016 року, яке видано Кам`янсько-Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис про народження № 95.

Позивач у справі є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , займає посаду командира відділення, де отримує дохід, і за період з 01.12.2023 по 29.02.2024 йому було нараховано заробітну плату у розмірі 132 698 грн. 56 коп.

Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва, дружина позивача ОСОБА_4 була прийнята на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря, як зовнішній сумісник на 0,5 ст., проте, станом на 20.02.2024 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

ОСОБА_1 , згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії 12 ААГ № 831259 від 28.11.2024, призначено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, і зазначено що вона може виконувати працю по індивідуальному графіку. Наразі, як зазначила відповідач у судовому засіданні, вона не працює, у зв`язку із проведенням їй у травні 2024 року операції та необхідною реабілітацією після операції.

Чоловік відповідача ОСОБА_7 працює на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів в АТ «Державний ощадний банк України», де отримує дохід, і за період з 01.06.2023 по 31.12.2023 йому було нараховано заробітну плату у розмірі 189 466 грн. 36 коп., а за період з 01.01.2024 по 31.10.2024 259 109 грн. 19 коп.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши надані позивачем суду докази на підтвердження своїх позовних вимог, суду дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, крім зміни сімейного стану, що полягає в укладенні нового шлюбу та народженні дитини в іншому шлюбі, обставин зміни його майнового стану.

Доводи, викладені у позовній заяві про зміну сімейного стану, а саме народження у позивача ще однієї дитини в іншому шлюбі та зміни матеріального стану - стягнення аліментів на другу дитину та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, без доведення погіршення у зв`язку з цим майнового стану платника аліментів, не є підставами для зменшення розміру аліментів на дитинну від першого шлюбу, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду .

Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та суперечитиме її інтересам».

Доказів того, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2023 пред`явлено дружиною позивача для примусового виконання суду не надано. Тим більше, як вбачається зі змісту позову та копії договору оренди квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено дружиною позивача, ОСОБА_2 проживає разом із своєю сім`єю за однією і тією ж адресою, що свідчить про формальність заявлених позовних вимог у Дарницькому районному суді м. Києва.

Крім того, суд приймає до уваги і ті обставини, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_12 , її сімейний стан також змінився, вона уклала новий шлюб та народила дитину від іншого шлюбу.

Посилання позивача на те, що на користь відповідача наразі з нього стягуються значні суми, які перевищують розмір середньої заробітної плати у м. Києві, є неспроможними, оскільки суми, про які зазначає позивач, стягувались державним виконавцем не як аліменти, а в рахунок погашення заборгованості по аліментам, яка виникла у ОСОБА_2 внаслідок тривалого невиконання судового рішення.

У своєму позові ОСОБА_2 посилається також на те, що під час виконання бойових дій ним отримані численні мінно-вибухові травми та він потребує у зв`язку з цим лікування. Проте, суд зазначає, що надані довідки про обставини отриманих позивачем травм та медичні документи також не свідчать про значне погіршення майнового стану позивача, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Будь-яких доказів понесення значних витрат лікування, що значно пливає на майновий стан позивача, суду не надано.

Позивач наразі є військовослужбовцем та отримує стабільний дохід, аліменти, які стягуються на підставі рішення суду, не виходять за межі розумного розміру аліментів для дитини відповідного віку.

У даних правовідносинах, підставою для зменшення розміру стягуваних за судовими рішеннями аліментів на утримання дитини, є погіршення майнового стану платника аліментів, проте, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту такого погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на дитину сторін та на час звернення з позовом, яке б було підставою для зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України.

Відповідно до судового рішення розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища платника аліментів не буде спрямоване на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Враховуючи викладені обставин суд вважає, що у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, стягнутих з позивача за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 січня 2025 року.

Повне рішення складене 23 січня 2025 року.

Суддя К.В. Гашук