Справа № 583/5258/24
УХВАЛА

21 січня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Якубович В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката Кудіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву подану представником відповідача адвокатом Кудіним Олександром Михайловичем про перегляд заочного рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 17.12.2024 року ухваленим по справі за вищенаведеним позовом позовні вимоги позивача було задоволено.

Представник відповідача адвокат Кудін О.М. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач не згоден з ухваленим рішенням та був позбавлений доступу до правосуддя, не мав можливості висловлювати доводи, заявляти клопотання, приймати участь у дослідженні доказів. Судом не враховано при винесенні рішення по суті факт його оспорювання батьківства. Також він не згоден із розміром присуджених аліментів на утримання матері дитини, бо вони повністю утримуються ним. Крім того, сторона відповідача має намір скористатись правом на зупинення розгляду справи по суті до закінчення воєнного стану, оскільки відповідач є військовослужбовцем.

В судове засідання позивач не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заяву підтримали з підстав викладених у мотивувальній частині.

Згідно ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши відповідача та його представника суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Із матеріалів справи установлено, що відповідач ОСОБА_1 згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України був двічі завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є повідомлення про направлення повісток відповідачу за зареєстованим місцем проживання. З огляду на вищевикладене, зважаючи що відповідач в черговий раз не з`явився в судове засідання, і був повідомлений про нього належним чином, це дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України та прийняти рішення.

Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу, який міг би бути поданий відповідачем разом із відзивом та надання якого могло б вплинути на розгляд спору по суті. Можливе ініціювання відповідачем спору про батьківство не доводить тієї обставини, що наразі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є його сином. Не приймає суд до уваги також доводи відповідача про можливість зупинення провадження у невирішеній по суті справі до закінчення воєнного стану з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи, предметом якої є право дитини на утримання, що потребує оперативного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що відсутні підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 285-287 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Кудіна Олександра Михайловича про перегляд заочного рішення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Сторони мають право оскаржити заочне рішення у загальному порядку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко