Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1410/23 Головуючий у 1-й інст. Самойленко Л. М.
Категорія 62 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №273/1410/23 за позовом ОСОБА_1 до Баранівської міської ради про визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Самойленко Л.М. в м.Баранівці,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Баранівської міської ради. Просила визначити їй додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована в смт Першотравенськ Звягельського району Житомирської області. На день своєї смерті мати була власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці, крім неї, що претендують на спадщину, відсутні. Коли вона звернулася до нотаріуса за консультацією щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, то дізналася, що була зобов`язана протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а оскільки вона цього не зробила, то їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Переконана у тому, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки не знала законодавства про порядок прийняття спадщини та у неї знаходилися документи на право власності на житло.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що на поховання матері вона приїхати не змогла у зв`язку з тим, що її єдиному сину, який проживав з нею ще в 2018 році, був поставлений тяжкий діагноз та він категорично відмовлявся від знаходження в лікарні. Стан сина весь час погіршувався, що потребувало її постійної присутності поруч із сином. Вона, проживаючи в Харківській області, не мала змоги поїхати, оскільки хворий син знаходився вдома та вона намагалася до мінімуму скоротити його та свої контакти у зв`язку з COVID-19. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання, виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» від 17 березня 2020 року №53а-1Х був оголошений карантин, який неодноразово продовжувався. Її син ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Лише після роковини вона стала «приходити в себе», але в лютому 2022 року був введений воєнний стан. Тільки в червні 2023 року вона змогла приїхати до Першотравенська та звернутися до нотаріальної контори. Після відмови нотаріуса в оформленні спадщини, вона звернулася до адвоката ОСОБА_4 , якому розповіла свої обставини, на що останній запевнив, що це неважливо та вони напишуть, що вона не знала, як оформляється спадщина. У судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції, вона майже нічого не чула, про що неодноразово зазначала головуючому судді та просила дозволу, щоб технічний працівник, який знаходився в залі суду, їй допоміг, але у цьому було відмовлено, хоча вона є людиною похилого віку та пережиті тяготи не додали її здоров`я. Суд бачив у якому стані вона перебуває, але продовжував розглядати справу, чим порушив її право на справедливий суд, яке гарантується. Надані нею до апеляційної скарги докази, які вона клопоче долучити до матеріалів справи, підтверджують поважність причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини. Ці докази існували на день звернення до суду та не були подані внаслідок некваліфікованих дій адвоката, на що нею подана скарга на дії адвоката. Отже, мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. Також у рішенні суду вказано, що у судовому засіданні вона пояснила, що довгий час перебувала за кордоном, але документів на підтвердження цього факту не надала. Дійсно на питання, яке вона почула та зрозуміла так, чи була вона взагалі за кордоном, надала відповідь.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.82-83). Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу (частина друга ст.1223 ЦК України).

За положеннями частини першої ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частини третьої ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша ст.1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ст.ст.1220,1270 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року в справі №6-1320цс17 зроблений висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Із урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі №6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року в справі №198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року в справі №712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року в справі №592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року в справі №381/4482/16-ц.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року в справі №6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі №487/2375/18, від 03 березня 2021 року в справі №145/148/20, від 21 квітня 2022 року в справі № 96/12109/18.

Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

Згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17 лютого 2020 року (а.с.15). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Спадкодавець ОСОБА_2 на день своєї смерті була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.14,17-18).

ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.9-13).

Із листа приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Присяжнюка В.О. вбачається, що у червні 2023 року позивач звернулася до нотаріуса про заведення спадкової справи (а.с.19). Цим листом приватний нотаріус констатував факт пропуску позивачем шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та останній було рекомендовано звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини за наявності поважних причин його пропущення.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила клопотання про прийняття апеляційним судом та долучення до матеріалів справи наступних ксерокопій документів: свідоцтва про смерть її сина, довідки про сумісне проживання її з сином на день його смерті, довідки ЦРЛ-2 про хворобу сина, скарги до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Житомирської області на адвоката Головню В.В.

За положеннями частини третьої ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_1 довела неможливість подання нею до суду першої інстанції перелічених вище доказів з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а тому ці докази приймаються на стадії апеляційного перегляду справи, як винятковий випадок.

Так, відповідно до довідки, виданої завідувачем консультативної поліклініки КНП «Валківської центральної районної лікарні», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець с.Костів Богодухівського району Харківської області, знаходився на обліку у КЗОЗ «Валківської ЦРЛ» з приводу захворювання: цироз печінки змішаного ґенезу (токсичний + вірусний гепатит С) вираженої активності з печінковою недостатністю та портальною гіпертензією. Дисметаболічна кардіоміопатія СН ІІ А ступені. В 20 (а.с.66).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.63).

Із довідки, виданої старостою Костівського Старостинського округу, вбачається, що ОСОБА_1 на день смерті гр. ОСОБА_3 , дійсно сумісно проживала за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.64).

Разом із тим, позивач не надала суду апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували родинні відносини позивача із ОСОБА_3 . Окрім того, із довідки про перебування ОСОБА_3 на обліку з приводу захворювання неможливо встановити, з якого часу останній хворів, а також, що потребував постійного стороннього догляду, який би здійснювала позивач. Сама по собі обставина сумісного проживання позивача на день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , беззаперечно ще не доводить існування об`єктивних та істотних перешкод для прийняття позивачем спадщини після смерті її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд за доводами апеляційної скарги досліджує та надає оцінку поважності причин у першу чергу періоду з 31 січня 2020 року до 31 липня 2020 року, тобто з моменту смерті матері позивача та до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Так, дійсно до закінчення шестимісячного строку 12 березня 2020 року почав діяти карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, та позивач звернулася до нотаріуса у червні 2023 року.

Проте, відповідно до п.п.3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року №265/5 (далі - Порядок), який діяв у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, якщо заява, на якій справжність підпису спадкодавця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою).

Отже, не обов`язково позивачу необхідно було прибувати до нотаріуса особисто за місцем відкриття спадщини, щоб подати письмову заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Достатньо було надіслати нотаріусу поштою письмову заяву про прийняття спадщини після смерті матері, що убезпечило б ОСОБА_1 від зайвих контактів (ризиків) на випадок карантину та забезпечило досягнення останньою, як спадкоємцем після смерті матері, мети реалізації бажання прийняття спадщини, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, тобто матір`ю.

Окрім того, як вже зазначалося вище, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а до нотаріуса ОСОБА_1 звернулася лише у червні 2023 року. Доказів того, що у продовж 2021 року, 2022 року та пів року 2023 року для позивача існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі на вчинення дій щодо подання нотаріусу письмової заяви про прийняття спадщини матеріали справи не містять взагалі. Вказаних доказів не надано й суду апеляційної інстанції. Отже, судом апеляційної інстанції досліджений та проаналізований і період, що тривав до моменту звернення позивача до нотаріуса, оскільки карантин був встановлений у шестимісячний строк та тривав після його закінчення.

Сам по собі воєнний стан, який введений 24 лютого 2022 року, також не підтверджує поважність причин.

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню нею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування, із огляду на викладене вище, не потребують, а ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та переоцінці доказів, яким суд першої інстанції правильно надав оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 січня 2025 року.

Головуюча Судді: