КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2506/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У листопаді 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що03 травня 2019 року між сторонами було підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 70000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Вказувало, що воно свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, a саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі, то має відображення у розрахунку заборгованості за договором).

Стверджувало, що станом на 03 липня 2023 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 03 липня 2023 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу».

Однак, всупереч чинного законодавства та умовам договору, відповідач належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав і має прострочену заборгованість, яка станом на 10 вересня 2023 року становить 79912,33 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Просило суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» у розмірі 79912,33 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 79912,33 грн., стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2684 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 03 травня 2019 року у розмірі 74696,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що окрім анкети-заяви від 03 травня 2019 року до Договору, жодного іншого документа, в тому числі електронним підписом, він не підписував, інших договорів, угод, тощо з позивачем не укладав.

Підписання ж 03 травня 2019 року анкети-заяви до Договору жодним чином не вказує про його ознайомлення з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | UniversalBank, в тому числі в редакції станом на 27 листопада 2021 року тарифами за карткою Чорна картка monobank та паспортом споживчого кредиту Чорної картки monobank, якими обґрунтовано позовні вимоги.

В той же час, сама анкета-заява від 03 травня 2019 року до Договору даних про погоджену між ним та позивачем суми кредиту, даних, щодо обрання ним банківських послуг, умов користування кредитними коштами, їх розміру та порядку нарахування, тощо не містить, а відтак не свідчить про укладання між ними Договору та не є його складовою частиною.

Більш того, відповідно до п. 6.3 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк»при наданні банківських послуг, щодо продуктів monobank | UniversalBank, долучених позивачем до матеріалів позовної заяви, підписані Клієнтом та/або Банком документи, що пов`язані з укладеними правочинами, зберігаються Банком в електронному вигляді та надсилаються в Мобільний додаток Клієнту, а також їх копії можуть бути надані Банком на паперовому носії на запит Клієнта. Під час одержання однією із Сторін електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу такого одержання.

В свою чергу, позивачем - власником та зберігачем підписаних між Клієнтами та/або Банком документів, пов`язаних з укладеними правочинами, жодного іншого документа, окрім анкети-заяви від 03 травня 2019 року до Договору, в тому числі електронним підписом, до суду не надано, що вкотре підтверджує відсутність будь-яких інших підписаних ним документів та укладених між ними правочинів.

Таким чином, анкета-заява від 03 травня 2019 року до Договору не містить відомостей про оформлення ним кредитного договору на умовах, обумовлених у позові, а позивачем не надано доказів на підтвердження укладення із ним кредитного договору, в тому числі видачі кредиту, його розміру, тощо.

В той же час, роздруківки із сайту позивача належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Вказує, що таким чином позовні вимоги є необґрунтованими.

Просив суд, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач не заперечує, що він є їх клієнтом, на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та він активно користувався банківськими послугами.

Вказує, що відповідач погодився з тим, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Примірник вказаних документів відповідач отримав у мобільному додатку, вони йому були зрозумілі та не потребували додаткового тлумачення.

Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Таким чином, невиконання боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в Анкеті-заяві (стосовно того, що договір про надання банківських послуг складається не лише з Анкети-заяви, а також з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту) та непогашення у повному обсязі заборгованості перед Банком матиме наслідком порушення фундаментального положення про обов`язковість договору.

Просило суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року.

На вказаний відзив ОСОБА_1 подав заперечення, у яких просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 травня 2019 року за умовами проекту «monobank» між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем підписано Анкету-заяву, чим підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку щодо Умов, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг.

Згідно умов Договору Банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на його ім`я та встановив кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених умов.

Згідно довідки про наявність рахунку від 05 грудня 2023 року, рахунок № НОМЕР_3 , тип рахунку Чорна карта, активна до 11/24.

Згідно наданого розрахунку, відповідачем порушено умови договору про надання банківських послуг від 03 травня 2019 року в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на станом на 10 вересня 2023 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 79912,33 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору у позивача, як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал банк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з наданих банком доказів, договір про надання банківських послуг між сторонами укладений у письмовому вигляді шляхом підписання сторонами анкети-заяви. Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору. В ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

Витягом з Умов і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Monobank», в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

У разі не повернення позичальником коштів, які він отримав від банку та використав на свій розсуд, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

З наданого АТ «Універсал Банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, розмір та порядок нарахування яких сторонами при укладенні договору погоджені не були.

Загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) станом на10 вересня 2023 року становить 79912,33 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту).

Протягом всього строку користування грошима банк нараховував відсотки.

Несплачена сума відсотків зарахована до загальної заборгованості за кредитом, позивачем окремо не визначена сума несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та сума наданого кредиту.

Фактично заявлена банком сума заборгованості не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком здійснювалось автоматичне списання відсотків за прострочення за кредитом за рахунок кредитних коштів, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.

Таким чином, до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів позивач неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем на вчинення вказаних дій позивач суду не надав і матеріали справи цього не містять. Вказані відсотки та заборгованість за порушення грошового зобов`язання банк самовільно нарахував відповідачу, що відображено у розрахунку заборгованості, додавши їх до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, внаслідок чого неправомірно збільшив тіло кредиту.

Таким чином, на стадії розгляду справи судом першої інстанції позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини надання кредиту, підстави нарахування відсотків за користування кредитом у визначених ним розмірах та їх включення до суми загальної заборгованості.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що за відсутності погодження між сторонами розміру процентів, банк не мав права ані нараховувати їх за визначеними ним ставками, ані зараховувати грошові кошти відповідача в рахунок їх погашення, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у заявленому останнім розмірі, є помилковим та таким, що не підтверджується матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба