Справа № 703/4195/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник по довіреності ОСОБА_3 , звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» на свою користь збитки завдані внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди в рахунок недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 42430 грн. 93 коп.; а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 11626 грн. 95 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Судові витрати, а саме витрати на оплату послуг судового експерта автотоварознаця в розмірі 6500 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 80 коп. просив стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що автомобіль марки RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1

01 листопада 2020 року, на автодорозі Золотоноша - Черкаси - Сміла - Умань (82 км. + 150 м.) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль (RENAULT TRAFIC) зазнав механічних ушкоджень та останньому була завдана матеріальна шкода.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року винуватця ДТП, ОСОБА_2 , звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, з зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_3 від 31.01.2020 року у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», страховий ліміт 130 000, 00 грн., франшиза 2 600, 00 грн.

Керуючись ст. 35 та ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до страховика та надав необхідні документи для отримання страхового відшкодування, в тому числі й заяву про виплату страхового відшкодування та повідомлення про ДТП.

У відповідь, страховик надіслав лист вих. № 129/ДВЗ від 19 січня 2021 року, в якому повідомив про те, що не може сплатити страхове відшкодування, у зв`язку з відсутністю постанови суду про притягнення винного водія в ДТП до відповідальності, однак справу буде повторно розглянуто після надання відповідного документу.

Після отримання копії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року, якою кримінальне провадження про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, закрито з зв`язку із закінченням строків давності, позивач повторно звернувся до страховика, надавши копію указаного рішення. Просив в своєму запиті переглянути страхову справу, та виплатити страхове відшкодування. Водночас, оскільки страховик проігнорував його звернення, позивач звернувся до Національного Банку України зі скаргою, а в подальшому й з вимогою в порядку досудового врегулювання спору.

19 квітня 2024 року ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» сплатили позивачу страхове відшкодування, в розмірі 84 969,07 грн. З листа-відповіді на скаргу від НБУ, позивач довідався, що такий розмір страхової виплати, страхова компанія розрахувала у відповідності до складеного на їх замовлення звіту № 33441, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 .

З метою визначення розміру збитків позивач, відповідно до положень ч. 4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до СОД Старинець М.В., замовивши проведення автотоварознавчого дослідження в результаті чого, оцінювачем ОСОБА_6 , який перебуває трудових відносинах з останнім було складено звіт № А04-20 від 27 квітня 2021 року, згідно якого визначено розмір матеріального збитку завданого позивачу у сумі 201 403,00 грн.

Зауважує, що даний звіт позивач неодноразово надавав страховику та просив його визначити головним документом при розрахунку страхового відшкодування. Однак такі звернення були залишені поза увагою.

Не погоджуючись із визначеним страховиком розміром матеріального збитку, та, відповідно, і сумою страхового відшкодування, позивач звернувся до судового експерта Кипи С.М. з метою проведення автотоварознавчого дослідження. За результатами експертного автотоварознавчого дослідження останнім було складено висновок № 024/2024 від 09 травня 2024 року, згідно якого визначено, що вартість ремонту автомобіля RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 становить 215 525, 25 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 становить 206 026, 95 грн. (що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП); ринкова вартість автомобіля RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 в пошкодженому стані становить 67 000, 00 грн.

Враховуючи, що згідно вищезазначеного висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди (215 525, 25 грн. та 206 026, 95 грн., відповідно), належний позивачу автомобіль RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , вважається фізично знищеним.

Водночас, позивач не визнає того, що належний йому автомобіль є фізично знищеним, а тому вважає, що йому має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 139 026, 95 грн. (206 026, 95 грн. - 67 000, 00 грн. = 139 026, 95 грн.).

Вважає, що страховик ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» не виконав у повній мірі свої зобов`язання щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням належного позивачу транспортного засобу. Відтак, на переконання представника позивача, ОСОБА_1 в межах страхового ліміту підлягає додатковому відшкодуванню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 42 430,93 грн., що є різницею між страховим лімітом в розмірі 130 000,00 грн. та отриманим ним страховим відшкодуванням в розмірі 84 969,07 грн. Окрім того, розмір страхового відшкодування, що має бути сплачений страховиком потерпілому ОСОБА_1 , підлягає зменшенню на визначену у полісі суму франшизи в розмірі 2600 грн.

Відтак, просив стягнути з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» на користь позивача розмір недоплаченого страхового відшкодування, в розмірі 42 430,93 грн. (130 000,00 грн. страховий ліміт - 84 969,07 грн. часткова сплата - 2 600,00 грн. франшиза) в рахунок недоплаченого страхового відшкодування у зв`язку із фізичним знищенням автомобіля марки RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, представник позивача наголошує, що відповідно до ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Посилаючись на вказані обставини та те, що законодавством України закріплено принцип повного відшкодування шкоди потерпілому та в зв`язку з тим, що відповідно до вимог чинного законодавства страховиком не відшкодовується розмір франшизи, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи у розмірі 11 626 ,95 грн., з наступного розрахунку: 139 026, 95 грн. (фактичний розмір шкоди) - 127 400, 00 грн. (загальний розмір страхового відшкодування за мінусом франшизи) = 11 626 ,95 грн.

Крім того, представник позивача вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 також було завдано моральну шкоду, яка відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком не відшкодовується. Так, представник позивача зазначив, що моральна шкода завдана позивачу полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу фізичного знищення належного йому транспортного засобу RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 ; тяжких вимушених негативних змінах в житті і життєвих стосунках з рідними та близькими, зокрема, що найтяжче - погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на захист власних інтересів, звертатися до суду та захищати протиправно порушені права. Зазначені обставини, спричинили вкрай негативні наслідки на стан здоров`я позивача, зокрема це сприяло накопиченню негативних психоемоційних та формуванню несприятливих психосоматичних змін, які полягають у емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, підвищеній тривожності, образливості, а також наявне погіршення сну. Винуватець же дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 , яка є відповідальною за заподіяну шкоду, незважаючи на значний проміжок часу від настання ДТП, жодних відшкодувань завданої шкоди не здійснила, що призвело до виникнення у позивача депресії та почуття розпачу і зневіри внаслідок проявленої несправедливості. Відтак позивач вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 10000 грн.

Також, позивач вказав, що поніс судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати за оплату автотоварознавчого дослідження в розмірі 6500 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 грн. 80 коп., вказані судові витрати позивач просив стягнути на його користь з відповідачів, розподіливши їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Посилаючись на вказані обставини та те, що відповідачі після вказаної дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодували йому заподіяну шкоду, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачам визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

06 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про перехід із розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

04 вересня 2024 року від представника відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» - адвоката Пилипець А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній виклав заперечення проти позову, вважає що позовні вимоги не підлягають до задоволення, стверджує, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у відповідності до положень ст.ст.22,28,29,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Узагальнені доводи та заперечення, наведені у відзиві представником відповідача, зводяться до наступного.

Так, представник відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вказує, що з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту із врахуванням фізичного зносу транспортного засобу RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу відповідачем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» було замовлено проведення відповідних оцінювань в ТОВ «СЗУ Україна». Зауважив, що представник (спеціаліст) відповідача-1 у відповідності до положень ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особисто 16 грудня 2020 року оглянув пошкоджений транспортний засіб, про що було складено акт огляду транспортного засобу.

Відповідно до Звіту № 33441про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ТОВ «СЗУ Україна», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 , складає 210 266,55 грн. без ПДВ; ринкова вартість транспортного засобу до ДТП становить 166 930,00 грн.; ринкова вартість транспортного засобу після ДТП склала 79 360,93 грн.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу, отже проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, тому такий транспортний засіб вважається економічно знищеним. Відтак розрахунок страхового відшкодування має здійснюватися за правилами ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням встановлених обставин, страховиком було здійснено розрахунок страхового відшкодування наступним чином: 166 930,00 грн. (ринкова вартість транспортного засобу до ДТП) - 79 360,93 грн. (вартість залишків ТЗ) - 2 600,00 грн. (франшиза) = 84 969,07 грн.

Сума страхового відшкодування, у розмірі 84 969,07 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн.) була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується згідно поданої позовної заяви.

На переконання представника ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», проведення дослідження оцінювачем ОСОБА_7 відповідає приписам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», що затверджено Постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювачем ОСОБА_7 було правомірно підготовлено Звіт та Висновок на замовлення відповідача.

При цьому, представник відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» наголошує, що оцінювач ОСОБА_7 , який проводив оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача за напрямом Оцінка об`єктів у матеріальній формі та спеціалізаціями в межах напряму 1.3 Оцінка дорожніх транспортних засобів, Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ№7404 від 20.02.2010 року, Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №8155 від 18.03.2010 року, Свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №297-ПК від 14.07.2020 року, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 599/21 від 09.08.2021 року, термін дії до 09.08.2024.

Водночас представник відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вказує, що у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» був відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок про оцінку, оскільки Законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку.

Зокрема, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Водночас, відповідачем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування.

Зауважив, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. При цьому наголосив, що позивач у своєму позові не зазначає, чому суд має надати перевагу наданому ним висновку експерта, та не брати до уваги Звіт відповідача.

З урахуванням наведеного, представник відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вважає, що оскільки страховик здійснив виплату страхового відшкодування у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином. Окрім того, на думку представника відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», наданий позивачем висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом і таким, що не відповідає вимогам закону до висновку експерта, передбаченим ЦПК України, оскільки у ньому не міститься інформація про те, що висновок експерта складений для пред`явлення у цивільній (судовій) справі.

Вважає, що позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача, оскільки позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинні заявлятись виключно до особи, яка винна у пошкоджені транспортного засобу позивача. Стверджує, що розрахунок страховика правильний і спрямовувати вимоги позивач мусить не до страхової компанії, а до винуватця ДТП в порядку статті 1194 ЦК України.

Вказує, що доказів порушення відповідачем прав позивача останнім не надано, вважає вимоги позивача до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» необґрунтованими та безпідставними, тому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалася.

10 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача Блізнєцовим Є.А., в якій останній не погоджуючись із доводами представника відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», наведеними у відзиві вказав, що такі не відповідають дійсності та останнім не доведено, що висновок експерта Кипи С.М. № 024/2024 від 09 травня 2024 року є неналежним доказом в даній цивільній справі.

Зазначив, що відповідно до п. 34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо передбачена можливість залучення потерпілими експертів для визначення розміру збитків, що і було зроблено ОСОБА_1 в порядку ст.72 ЦПК України.

Зауважив, що в абзаці другому сторінки другої вказаного висновку експерта № 024/2024 від 09 травня 2024 року зазначено, що висновок призначений для його використання в суді при розгляді судової справи про відшкодування завданої в результаті ДТП матеріальної шкоди. В той же час підпис про кримінальну відповідальність експерта міститься на сторінці першій висновку експерта.

Зазначив також, що у власному відзиві, представник ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вказує, що оцінювач який виконав звіт про оцінку №33441 від 21.02.2024 року, ОСОБА_7 має необхідну освіту та свідоцтва для проведення таких досліджень, а отже такий доказ є єдиним належним, який має бути покладено в основу судового рішення. Водночас, представник позивача зауважує, що оцінювач ОСОБА_7 не має жодного відношення до виконання означеного звіту, оскільки виконавцем оцінки є Мотрич С.Ю., про що зазначено на першій сторінці наданого звіту.

На переконання представника позивача, представник страховика навмисно вводить суд в оману, з метою, аби в основу судового рішення було покладено звіт про оцінку №33441 від 21.02.2024 року, зазначаючи, що звіт був складений на підставі акту огляду транспортного засобу RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 та стверджуючи, що акт огляду складений фахівцем страхової компанії. Представник позивача наголошує, що з акту огляду № А12-24 від 16.12.2020 року, вбачається, що він підписаний та складений оцінювачем ОСОБА_6 та містить печатку біля підпису ОСОБА_6 що належить оцінювачу ОСОБА_8 . Водночас представник страховика не пояснює, яке відношення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 мають до страхової компанії ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», як і не пояснює чому підпис оцінювача ОСОБА_6 при виконання даного дослідження засвідчений печаткою абсолютно іншої особи. Окрім того, вказує, що відповідачем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» не надано доказів, що оцінювач ОСОБА_5 , який складав власний звіт про оцінку № 33441 від 21.02.2024 року, на підставі якого позивачу було частково сплачено страхове відшкодування, особисто проводив огляд автомобіля, що прямо суперечить Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних Т/З. Зазначив також, що підпису потерпілої особи у вказаному акті огляду також немає, відсутнє й зазначення про те, що така особа взагалі була на огляді та відмовилась від підпису в цьому акті.

У вказаній відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_3 також вказує, що до відзиву стороною відповідача було долучено висновок вартості придатних залишків № 33441/1 від 21.02.2024 року. Водночас, оскільки даний висновок є похідним від звіту про оцінку №33441 від 21.02.2024 року, то відповідно й всі вказані заперечення сторони позивача є аналогічними.

Таким чином, представник позивача вважає, що звіт про оцінку №33441 від 21.02.2024 року та висновок вартості придатних залишків № 33441/1 від 21.02.2024 року не є належними та допустимими доказами в даній справі, оскільки такі складені з грубим порушенням Методики, що виключає можливість їх вважати об`єктивними. Вважає, що страховик належним чином огляд автомобіля та визначення вартості матеріальних збитків понесених позивачем не здійснив. На думку сторони позивача, страховик впродовж 4-х років після настання страхового випадку намагався сфальсифікувати документ за яким неправомірно зменшити розмір страхової виплати. Вказує, що документи про оцінку надані позивачем не містять в собі приписів про те, що вони підготовлені для використання їх в суді, та про те, що особа яка їх склала обізнана про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що при вирішенні даної справи в основу судового рішення має бути покладено саме висновок експерта ОСОБА_9 №024/2024 від 09.05.2024 року. Оскільки він виконаний у відповідності до приписів ЦПК України, є належним та допустимим доказом, його правильність та об`єктивність відповідачами по справі не спростована, як і не надано останніми жодних доказів на його спростування.

Зауважує, що згідно ст.76 ЦПК України, саме висновок експерта є доказом, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, надаючи вищевказаний висновок, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта згідно ст. 384 КК України, в той час як залучений відповідачем суб`єкт оціночної діяльності при підготовці наведених вище Звітів, про таку відповідальність не попереджався.

Заперечуючи доводи представника страховика ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», що позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинні заявлятись виключно до відповідача-2 ОСОБА_2 , як особи винної в ДТП, представник позивача зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхової платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Заявлена вимога до страхової компанії сплатити кошти, є розміром несплаченого страхового відшкодування. Відтак за дану суму відповідальними є виключно ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна». Якщо покласти дані кошти до стягнення за рахунок винуватця ДТП, то такі дії будуть прямо суперечити меті інституту страхування.

Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Правом на подачу заперечень на відповідь на відзив відповідач ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» не скористався.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.7 - зворот).

Відповідно до копії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року у справі №703/3012/23 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито. Означена ухвала суду набрала законної сили 19 грудня 2023 року (а.с.17).

З вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_2 01 листопада 2020 року близько 20 год. 24 хв., керуючи технічно несправним автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Н-16 сполученням м. Золотоноша м. Умань, а саме в районі 82 км + 170 м вищевказаної траси в напрямку м. Шпола Черкаського району Черкаської області, в порушення п.13.3 Правил дорожнього руху України, під час зустрічного роз`їзду не дотрималась безпечного інтервалу, чим створила небезпеку для дорожнього руху, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керування ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT TRAFIC» ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/2221 від 25.11.2022 року за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року у справі №703/3012/23, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події вчинення кримінального правопорушення відповідачем ОСОБА_2 .

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року, з клопотанням про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності звернулася обвинувачена ОСОБА_2 .

Так, частиною першою статті 49 КК України встановлено можливість звільнення від кримінальної відповідальності за умови, що з дня вчинення особою кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, тобто, застосування судом даної норми закону за безумовної згоди особи на її застосування передбачає встановлення факту вчинення такого діяння саме цією особою, на що ОСОБА_2 погодилася, що вбачається із змісту вищевказаної ухвали.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а, отже, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише особу, яка вчинила злочин.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «СовтрансавтоХолдинг» проти України», а також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Така позиція суду відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 липня 2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів щодо відсутності вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 645/6088/18.

В зв`язку з вищезазначеним, зібраними доказами у справі перед судом доведено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Матеріалами справи підтверджується, що на час ДТП (01.11.2020 року), цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах експлуатує транспортний засіб марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2309731, ліміт відповідальності за шкоду майну 130 000 грн., франшизи 2600 (а.с.12).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, оскільки відповідача ОСОБА_2 , звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито, відтак у позивача ОСОБА_1 , який є власником автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 виникло право на отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», що позивач своєчасно звернувся до страховика із повідомленням про страховий випадок та надав необхідні документи для отримання відшкодування, в тому числі й заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 13-15).

Згідно листа вих. № 129/ДВЗ від 19 січня 2021 року, представник ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» повідомив ОСОБА_1 про те, що за відсутністю постанови суду про притягнення водія винного в ДТП до відповідальності відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Водночас повідомлено, що розгляд справи може бути поновлено страховиком за умови долучення учасниками події до матеріалів страхової справи рішення суду, яке набрало законної сили (а.с. 16).

Після отримання копії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року, якою кримінальне провадження про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, закрито з зв`язку із закінченням строків давності, позивач 24 січня 2024 року повторно звернувся до страховика із запитом про виплату страхового відшкодування, надавши копію ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 рок. При цьому просив переглянути страхову справу, та виплатити страхове відшкодування.

Не отримавши відповіді страховика на своє звернення, позивач звернувся до Національного Банку України зі скаргою, а в подальшому й з вимогою до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» в порядку досудового врегулювання спору.

Так, 27 березня 2024 року позивач направив на адресу ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вимогу в порядку досудового врегулювання спору, в якій просив переглянути страхову справу по факту ДТП, яка мала місце 01 листопада 2020 року та прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування, при цьому при розрахунку суми страхового відшкодування просив врахувати звіт № 04-20 від 27 квітня 2021 року, виконаний на його замовлення (а.с.21).

З листа Національного Банку України від 29 квітня 2024 року вбачається, що за результатом розгляду скарги представника позивача ОСОБА_3 , останнього повідомлено про наступні обставини. За результатом розгляду наданих документів встановлено, що 01 листопада 2020 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджене майно, що належить ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність особи винної скоєнні вищезазначеної ДТП застрахована у страховика згідно Полісу. За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження № 0001309. 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав на адресу страховика заяву на виплату страхового відшкодування. Страховик листом від 19 лютого 2021 року повідомив ОСОБА_1 про призупинення строку прийняття рішення до отримання Страховиком рішення, що набрало законної сили по кримінальному провадженню 0001309. 23 січня 2024 року до страховика було подано запит про надання інформації, до якого було долучено копію ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року. З метою визначення вартості матеріального збитку страховик звернувся до ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг». Відповідно до Звіту про оцінку № 33441, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, складає 210 266.55 грн., ринкова вартість пошкодженого ТЗ на дату ДТП, складає 166 930.00 грн. Згідно Висновку вартості придатних залишків № 33441/1, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 , вартість пошкодженого ТЗ після настання дорожньо-транспортної пригоди складає 79 360,93 грн. При цьому полісом передбачена франшиза в розмірі 2 600.00 грн. Розмір страхового відшкодування був визначений страховиком наступним чином: 166 930,00 грн (ринкова вартість пошкодженого ТЗ) - 79 360,93 грн (вартість пошкодженого майна після настання страхового випадку) - 2 600,00 грн (франшиза) = 84 969,07 грн. За результатами розгляду документів за страховим випадком страховик прийняв рішення та 19 квітня 2024 року здійснив виплату страхового відшкодування за школу заподіяну майну у розмірі 84 969.07 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. (а.с 23-24).

Так, згідно листа № 156287/1 від 19 квітня 2024 року ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування згідно договору № -2309731 та страхового акту № 156287/1/2024 в сумі 84969 грн. 07 коп. за страховим випадком, що стався 01 листопада 2020 року. Повідомлено також, що суму страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 2600 грн. (а.с. 25).

З виписки по картці на ім`я ОСОБА_1 , відкритій в АТ «Укргазбанк» за період з 19.04.2024 року по 20.04.2024 року вбачається, що на рахунок останнього 19 квітня 2024 року було зараховано грошові кошти в сумі 84969 грн. 07 коп. як страхове відшкодування згідно акту № 156287/1/2024 від 19.04.2024 року (а.с.26).

Таким чином, судом встановлено, що при визначенні розміру страхового відшкодування страховик звернувся до ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг». Відповідно до Звіту про оцінку № 33441 від 21 лютого 2024 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 210 266.55 грн., ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП, складає 166 930.00 грн. Окрім того оцінювачем Мотричем виконано Висновок вартості придатних залишків № 33441/1 від 21 лютого 2024 року, згідно якого вартість пошкодженого транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 після настання дорожньо-транспортної пригоди складає 79 360,93 грн.

Не погоджуючись із визначеним страховиком розміром матеріального збитку, та, відповідно, і сумою страхового відшкодування, позивачем ОСОБА_1 було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до положень п. 34.4 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відтак, указаною нормою закону прямо передбачено можливість залучення потерпілими експертів для визначення розміру збитків, що і було зроблено потерпілим ОСОБА_1 .

Згідно висновку за результатами експертного авто товарознавчого дослідження № 024/2024 від 09 травня 2024 року, складеного судовим експертом Кипою С.М., щодо визначення вартості відновлювального ремонту, оцінки вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 при дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася 01 листопада 2020 року, та щодо визначення ринкової вартості вказаного автомобіля в пошкодженому стані, виготовленого на підставі заяви ОСОБА_1 від 01 травня 2024 року (а.с.27-31) вбачається, що:

- вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, яка відбулася 01 листопада 2020 року, становить 215525,25 грн.;

- вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, яка відбулася 01 листопада 2020 року, становить 206026,95 грн.;

- ринкова вартість автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 в пошкодженому стані становить 67000 грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки згідно вищезазначеного висновку експерта № 024/2024 від 09 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, відтак автомобіль «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 вважається фізично знищеним.

Позивач не визнає того, що належний йому автомобіль є фізично знищеним, а тому йому має бути відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року по справі № 205/1314/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20, де зазначено, що якщо позивач не визнає автомобіль фізично знищеним, то в такому випадку його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», що наданий позивачем висновок експерта № 024/2024 від 09 травня 2024 року, складеного судовим експертом Кипою С.М. не може братись судом до уваги, оскільки є неналежним доказом в даній цивільній справі. Безпідставними також є твердження відповідача про завищення у вказаному висновку експерта розміру ринкової вартості автомобіля станом на дату ДТП та посилання на заниження ринкової вартості транспортного засобу після ДТП, з огляду на наступне.

Так, жодних доказів на підтвердження факту завищення експертом розміру ринкової вартості автомобіля станом на дату ДТП та заниження ринкової вартості транспортного засобу після ДТП належного ОСОБА_1 автомобіля через порушення ним вимог нормативно-правових актів, зокрема, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.07.2009 відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №924/625/17 суд касаційної інстанції зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на який проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Оскільки відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що оцінювачем при складанні звіту було достовірно визначено технічний стан автомобіля, обсяг та характер його пошкоджень, тощо, суд надає перевагу при визначенні розміру спричиненої шкоди саме висновку експерта № 024/2024 від 09 травня 2024 року, складеному судовим експертом Кипою С.М., який також був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Суд також зауважує, що у відзиві, представник ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» вказує, що оцінювач який виконав звіт про оцінку №33441 від 21.02.2024 року, ОСОБА_7 має необхідну освіту та свідоцтва для проведення таких досліджень, а отже такий доказ є єдиним належним, який має бути покладено в основу судового рішення. Водночас, як вбачається із копії звіту про оцінку №33441 від 21.02.2024 року, яка долучена стороною відповідача до відзиву, оцінювач ОСОБА_7 не має жодного відношення до виконання означеного звіту, оскільки виконавцем оцінки є оцінювач ОСОБА_5 , про що зазначено на першій сторінці наданого звіту.

Таким чином, вищевказані обставини вказують на те, що страховик ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» не виконав у повній мірі свої зобов`язання щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 , відтак позивач ОСОБА_1 має право на отримання недоплаченого страхового відшкодування у зв`язку із фізичним знищенням належного йому автомобіля марки «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 в межах ліміту страхового відшкодування зменшеного на розмір франшизи, а саме на отримання недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 42430 грн. 93 коп., що є різницею між страховим лімітом в розмірі 130 000,00 грн. та отриманим ним страховим відшкодуванням в розмірі 84 969,07 грн. Окрім того, розмір страхового відшкодування, що має бути сплачений страховиком потерпілому ОСОБА_1 , підлягає зменшенню на визначену у полісі суму франшизи в розмірі 2600 грн.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95 цс 20).

Отже, у страховика ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи те, що ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» виплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 84969 грн. 07 коп., страховий ліміт за полісом становить 130000 грн., полісом передбачена франшиза в розмірі 2600 грн., відтак, в межах страхового ліміту підлягає додатковому відшкодуванню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 42 430,93 грн., що є різницею між страховим лімітом в розмірі 130 000,00 грн. та отриманим позивачем відшкодуванням в розмірі 84 969,07 грн., зменшена на визначену у полісі суму франшизи в розмірі 2600 грн.

Щодо вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням та щодо стягнення з останньої матеріальних збитків у виді франшизи у сумі 2600 грн., суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, відповідно до п.12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85/96-ВР визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п.36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, суд приходить до беззаперечного висновку, що оскільки франшиза являється частиною збитків та не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, відтак у разі відшкодування страхувальником страхової виплати (страхового відшкодування) потерпілій особі, яка недостатня для повного відшкодування завданої шкоди, така являється частиною різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 доказів щодо сплати позивачу різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням та суми франшизи у розмірі 11626 грн. 95 коп. під час розгляду справи не надала.

Таким чином, враховуючи, що законодавством України закріплено принцип повного відшкодування шкоди потерпілому та в зв`язку з тим, що відповідно до вимог чинного законодавства страховиком не відшкодовується розмір франшизи, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи у розмірі 11 626 ,95 грн., з наступного розрахунку: 139 026, 95 грн. (фактичний розмір шкоди, що становить різницю між вартістю матеріального збитку та ринковою вартістю автомобіля «RENAULT TRAFIC» реєстраційний номер НОМЕР_1 в пошкодженому стані) - 127 400, 00 грн. (загальний розмір страхового відшкодування за мінусом франшизи) = 11 626 ,95 грн.

Щодо вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даній справі встановлено протиправність поведінки відповідача ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача ОСОБА_2 заподіяло позивачу моральні страждання з приводу пошкодження його майна, які полягали у порушенні його звичайного способу життя, втраті звичних життєвих зв`язків, позбавлення його протягом певного часу можливості користуватися автомобілем, погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на захист власних інтересів, а також обумовило необхідність звертатися до страхової компанії, суду, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки.

Відтак, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що такий відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 становить 10000 грн., яка відповідно підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу понесених позивачем судових витрат суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 25 липня 2024 року ОСОБА_1 при подачі до суду позовної заяви сплатив одним платежем судовий збір на загальну суму 2411 грн. 40 коп. Визначаючи розмір судового збору ОСОБА_1 виходив того, що судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. сплачується за майновий спір щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 1211 грн. 20 коп. за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди.

Слід зазначити, що моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи).

Отже, за змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо).

Відтак, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 761/11472/15ц та ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому виразі. З урахуванням заявлених вимог ціна позову становить 64057 грн. 88 коп. (42430,93 грн. + 11626,95 грн. + 10000 грн.), а тому, позивачу належало сплатити 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211 грн. 20 коп., відтак позивачем переплачено судовий збір на суму 1211 грн. 20 коп.

Клопотань про повернення переплаченого судового збору до суду не надходило.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., розрахований пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 802 грн. 28 коп., виходячи з наступного розрахунку: 42430,93 х 1211,20 / 64057,88.

Тоді як з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 408 грн. 92 коп., що розраховано наступним чином: 21626,95 х 1211,20 / 64057,88.

Крім того, згідно з ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесення судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок судового експерта № 024/2024 від 09 травня 2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.27-42) та квитанцію № 0.0..1 від 08 травня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_11 сплатила на користь ФОП ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 6500 грн., назва послуги: «сплата за товари/послуги» (а.с.45).

Водночас матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів понесення саме ним витрат пов`язаних із залученням експерта, платником у вказаній квитанції № 0.0..1 від 08 травня 2024 року вказана особа, яка не є стороною у справі - ОСОБА_11 , відтак у стягненні витрат на оплату послуг судового експерта автотоварознавця в розмірі 6500 грн. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 139, 141, 223, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.22, 280, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, Законом України «Про страхування» від 07 березня 1996 року №85/96-ВР, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів поро відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» на користь ОСОБА_1 збитки завдані внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди в рахунок недоплаченого страхового відшкодування у зв`язку із фізичним знищенням автомобіля марки RENAULT TRAFIC д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 42 430 грн. 93 коп., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 802 грн. 28 коп., а всього 43233 (сорок три тисячі двісті тридцять три) грн. 21 (двадцять одну) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховою виплатою з урахуванням франшизи в розмірі 11626 грн. 95 коп., моральну шкоду у сумі 10000 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 408 грн. 92 коп., а всього 22035 (двадцять дві тисячі тридцять п`ять) грн. 87 (вісімдесят сім) коп.

У стягненні судових витрат, пов`язаних із залученням експерта в розмірі 6500 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач 1: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул.. Велика Васильківська, буд.102, .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Головуючий: Ю. В. Крива