Справа № 182/6305/21
Провадження № 2/0182/178/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.01.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Паламарчук П.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шашликова Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства "Харвест Агротех" про розірвання договорів оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 21.09.2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом (том 1, а.с.1-6, том 1, а.с. 57-62, том. 1, а.с. 106-113), посилаючись на наступні обставини.

14 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Харвест Агротех» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 05.12.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрієм Валентиновичем. Вказана земельна ділянка площею 7, 1712 га, кадастровий номер :02:001:0202, була передана в оренду Фермерському господарству «Харвест Агротех» строком на 15 років з дати державної реєстрації права оренди.

Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадщину прийняв її син, позивач ОСОБА_2 , у зв`язку з чим всі права та обов`язки за вказаним договором оренди землі перейшли до нього.

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі та розмірі 6 508, 8 грн. за один повний календарний рік оренди.

Пунктом 4.6 договору оренди передбачено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року.

Тому, оскільки договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0202 було зареєстровано 05 грудня 2019 року, то, відповідно, з моменту державної реєстрації права оренди по 31 грудня, в якому укладено договір оренди, відповідач зобов`язаний був на умовах, визначених договором, сплатити орендну плату пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, що ним здійснено не було.

Також 14 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Харвест Агротех» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 05.12.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрієм Валентиновичем. Вказана земельна ділянка площею 7, 1432 га, кадастровий номер :02:001:0144, була передана в оренду Фермерському господарству «Харвест Агротех» строком на 15 років з дати державної реєстрації права оренди.

Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як було вже зазначено, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадщину прийняв позивач, у зв`язку з чим всі права та обов`язки за вказаним договором оренди землі перейшли до нього.

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі та розмірі 6 482,66 грн. за один повний календарний рік оренди.

Пунктом 4.6 договору оренди передбачено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року.

Тому, оскільки договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0144 було зареєстровано 05 грудня 2019 року, то, відповідно, з моменту державної реєстрації права оренди по 31 грудня, в якому укладено договір оренди, відповідач зобов`язаний був на умовах, визначених договором, сплатити орендну плату пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, що ним здійснено не було.

Відповідачем було грубо порушено умови Договорів оренди землі щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:0202 та :02:001:0144.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідач умови договорів оренди, які були погоджені сторонами та визначені договорами, не виконав, позивач просить розірвати договір оренди землі, укладений між ним та Фермерським господарством «Харвест Агротех» 14 лютого 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 05 грудня 2019 року, укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0202, та розірвати договір оренди землі, укладений між ним та Фермерським господарством «Харвест Агротех» 14 лютого 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 05 грудня 2019 року, укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0144. Сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. просить стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні представник позивача Бабіч С.А. позовні вимоги підтрима та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Шашликов Д.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступного.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 7,1712 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0202, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та власником земельної ділянки, площею 7,1432 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0144, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_2 набув в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. за реєстровим номером 111 від 22.01.2020 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л. В. за реєстровим номером 113 від 22.01.2020 року.

Згідно з договорами оренди землі від 14 лютого 2019 року, що зареєстровані приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В. 05 грудня 2019 року, вищевказані земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0202 та :02:001:0144 були передані в оренду Фермерському господарству «Харвест Агротех» строком на 15 років з дати державної реєстрації права оренди (том 1, а.с. 11-17, том 1, а.с. 23-29) .

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі та розмірі 6 508, 08 грн. за один повний календарний рік оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0202.

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі та розмірі 6 482,66 грн. за один повний календарний рік оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0144.

Пунктом 4.6 вказаних договорів оренди передбачено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік - до 25 грудня поточного року.

Тому, оскільки договори оренди землі було зареєстровано 05 грудня 2019 року, то, відповідно, з моменту державної реєстрації права оренди по 31 грудня, в якому укладено договір оренди, відповідач зобов`язаний був на умовах, визначених договором, сплатити орендну плату пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди.

Відповідно до п. 4.2 вказаних договорів оренди землі, орендна плата у грошовій формі виплачується через касу або шляхом безготівкового переказу за реквізитами, зазначеними у відповідній заяві Орендодавця або у інший спосіб, який погоджений сторонами та не заборонений законодавством.

Згідно п. 4.6 договорів оренди землі, орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня року, в якому укладено ці Договори, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року.

Пунктом 4.7 Договорів оренди передбачено, що виплата орендної плати у грошовій формі (готівкою) здійснюється у касі Орендаря, що розташована за адресою: вулиця 40 років Перемоги, буд. 45, Томаківський район, Дніпропетровська область, 53500, або у іншому місці (у випадку письмового повідомлення про це орендодавця).

Пунктом 4.8 вказаних договорів оренди землі передбачено, що орендодавець повинен звернутися до Орендаря за отриманням орендної плати до 25 грудня року, в якому здійснюється виплата орендної плати. Орендар не несе відповідальності за порушення строків внесення орендної плати, якщо Орендодавець не звертався до Орендаря за отримання орендної плати або звернувся із запізненням.

Відповідно до р. 2 п. 4.10 договорів оренди землі, орендар не несе відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини Орендаря, зокрема якщо Орендодавець не звернувся до Орендаря у визначений термін для отримання орендної плати.

Пунктом 9.2 договорів оренди землі визначено, що орендодавець зобов`язаний своєчасно отримувати внесену Орендарем орендну плату, при цьому, в разі, якщо Орендодавцем не буде отримано Орендну плату з його вини до 25 грудня поточного року, Орендар не несе відповідальність щодо неотримання Орендарем орендної плати вчасно та така несплата не буде вважатись невнесенням орендної плати та/чи простроченням оплати. В будь-якому випадку за Орендодавцем залишається право отримати орендну плату в будь-який час, але Орендодавець за таких умов не має права вимагати сплати неустойки.

Таким чином, судом зроблено висновок про те, що положеннями договорів оренди землі визначено, що для отримання орендної плати за 2019-2020 роки Орендодавець зобов`язаний звернутися до 25 грудня 2019 та 25 грудня 2020 року до каси господарства у разі бажання отримати у готівковій формі або до ФГ «ХАРВЕСТ АГРОТЕХ» із заявою щодо отримання орендної плати у безготівковій грошовій чи натуральній формі із зазначенням своїх реквізитів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (том 1, а.с. 21), з якою було укладено 14 лютого 2019 року вказані договори оренди землі щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0202 та :02:001:0144 (том 1, а.с.11-17, том 1 а.с. 23-29).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Зазначені положення також були зазначені і у Договорах оренди землі щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :02:001:0202 та :02:001:0144.

Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі як спадкоємець ОСОБА_3 , набув права та обов`язки, передбачені договорами оренди землі, що відповідно виникли у спадкодавця на момент життя.

Згідно вимог ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197254206 від 22.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0144 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 113 від 22.01.2020 року, дата державної реєстрації права власності 22.01.2020 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197241864 від 22.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0202 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 111 від 22.01.2020 року, дата державної реєстрації права власності 22.01.2020 року.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем було виконано зобов`язання з повідомлення відповідача Фермерського господарства «ХАРВЕСТ АГРОТЕХ» як орендаря про перехід права власності на земельні ділянки із кадастровими номерами у порядку та в строки, передбачені законодавством щодо оренди землі та земельних відносин.

Вказані обставини дають суду підставу вважати, що за відсутності у відповідача як орендаря за вказаними договорами оренди землі, розірвання яких є предметом спору у справі, даних про нового власника земельної ділянки та необхідних платіжних реквізитів для виплати йому орендної плати безготівково, такий позбавлений можливості належним чином виконати зобов`язання зі сплати орендної плати, у зв`язку з чим не може нести відповідальність за невиконання зобов`язання щодо її сплати.

Тобто, у даному випадку у орендаря відсутні дані про нового власника земельної ділянки, у зв`язку з чим він не мав фактичної можливості сплатити орендну плату без надання останньому платіжних реквізитів.

При цьому, як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 звертався до Фермерського господарства «Харвест Агротех» щодо виплати йому орендної плати у готівковій формі за його бажанням, зокрема шляхом звернення до каси відповідача.

ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_3 , набув права та обов`язки, що виникли у спадкодавця за вказаними договорами оренди землі, в тому числі і щодо належного повідомлення орендаря про набуття права власності.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме: невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки, згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

На вимогу однієї із сторін, договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18, зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та зазначено, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Із системного аналізу положень договорів оренди землі щодо земельних ділянок, що були укладені 14 лютого 2019 року та зареєстровані 05 грудня 2019 року, судом зроблено висновок про те, що для отримання орендної плати за 2019-2020 роки Орендодавець зобов`язаний звернутися до 25 грудня 2019 та 25 грудня 2020 року до каси господарства у разі бажання отримати у готівковій формі або до ФГ «Харвест Агротех» із заявою щодо отримання орендної плати у безготівковій грошовій чи натуральній формі із зазначенням своїх реквізитів, що ОСОБА_2 як здійснено не було.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також ОСОБА_2 не було виконано обов`язок як правонаступника орендодавця, що визначений статтею 148-1 ЗК України, чим орендаря ФГ «Харвест Агротех» та користувача земельних ділянок, що були набуті у власність позивачем на підставі спадкування, було фактично позбавлено можливості сплатити орендну плату належним чином та виконати зобов`язання, що виникли із договорів оренди землі у зв`язку із відсутністю відповідних платіжних реквізитів та не зверненням позивача до каси фермерського господарства у разі бажання отримати орендну плату у готівковій формі.

Відповідно до заяви про виплату орендної плати за 2021 рік від 17 грудня із доказами направлення, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що ФГ «Харвест Агротех» вживались дії щодо належного нарахування та виплати орендної плати за договорами оренди землі, що були укладені 14 лютого 2019 року та зареєстровані 05 грудня 2019 року, зокрема відповідачем було роз`яснено можливі варіанти отримання орендної плати том 1, а.с. 127-128, а.с. 128 зі звороту).

Вказані обставини, встановлені судом у своїй сукупності, дають належні підстави вважати про відсутність порушень договірних зобов`язань зі сторони відповідача як орендаря та користувача земельних ділянок сільськогосподарського призначення за договорами оренди землі, що укладені 14 лютого 2019 року та зареєстровані 05 грудня 2019 року.

Щодо покликань представника позивача про обов`язок відповідача як орендаря здійснити перерахування коштів на депозит нотаріуса у зв`язку із відсутністю даних про орендодавця, суд зазначає наступне.

Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій зі сторони орендаря, а лише регламентують можливий варіант поведінки та дій зі сторони орендаря і нотаріуса.

У договорах оренди землі, розірвання яких є предметом спору у справі, відсутні положення, що містять обов`язок орендаря перерахувати кошти на депозит нотаріуса, тому саме лише визначення законом такого права і одночасне нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору і трактуватись як винна поведінка орендаря, зокрема щодо систематичної несплати орендної плати, що тягне за собою припинення відповідних правовідносин щодо оренди землі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, сформульовано такий правовий висновок: враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18, провадження № 61-10292св20, від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20, провадження № 61-7138св21, від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20, провадження № 61-10091св 21, від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18, провадження № 61-13518св21, від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21, провадження № 61-7721св21.

При цьому, суд зазначає, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору.

Тому можливий та допустимий варіант поведінки орендаря у вказаних правовідносин, вчинення або не вчинення ним відповідних дій, що не є обов`язковими, не може тлумачитися як невиконання ним зобов`язання та систематична несплата орендної плати.

Відповідач ФГ «Харвест Агротех» не скористався своїм правом щодо внесення орендної плати на депозит нотаріуса, при цьому не може вважатись таким, що порушило зобов`язання, тому несплата орендної плати у разі відсутності даних про орендодавця, зокрема належних платіжних реквізитів такого, і невнесення грошових коштів у депозит не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати і слугувати підставою для розірвання договорів оренди землі.

Відтак, судом на підставі повного та об`єктивного з`ясування обставин цивільної справи, зроблено висновок про відсутність правових підстав для розірвання договору договору оренди землі, що укладений між ним та Фермерським господарством «Харвест Агротех» 14 лютого 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 05 грудня 2019 року, укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0202, та договору оренди землі, що укладений між ним та Фермерським господарством «Харвест Агротех» 14 лютого 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 05 грудня 2019 року, укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0144 на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Частинами 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для застосування ч.2 ст.651 ЦК України, у зв`язку з недоведеністю, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат цій справі, суд враховує, що, згідно зі статтею 141 ЦПК України, ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку суд повністю відмовив в задоволенні позову, а, отже, підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76-83, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Фермерського господарства "Харвест Агротех" про розірвання договорів оренди землі - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева