Провадження № 2/686/1396/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сіргун О.В., представник третьої особи Білової В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області

про відшкодуванні майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної казначейської служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодуванні майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що на території його домогосподарства працівники поліції незаконно провели обшук, під час якого не виявили жодних речей, які би вказували на його причетність до злочину. Однак, у зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, позивач був змушений вживати додаткових заходів для захисту від обвинувачення, доводити свою невинуватість, на що витрачати значний час та сили. Проведення обшуку у вихідний день на очах у сусідів призвело до значних втрат репутаційного характеру. Завдану моральну шкоду оцінює у 100 000 грн., у зв`язку із чим змушений звернутись до суду.

15.08.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

23.08.2024 року від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, вказує, що досудове розслідування досі триває. Жодним рішенням суду відносно заяв та скарг ОСОБА_1 , не було визнано незаконними дії працівників, що залучені до проведення досудового розслідування, а однією з умов відшкодування моральної шкоди є наявність саме незаконних дій та рішень органів досудового розслідування або інших державних органів. Твердження, викладені позивачем у позові, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

19.09.2024 року представником відповідача подано відповідь на відзив, проти позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості, оскільки позивачем не вказано, яке саме його право порушено Казначейством та не наведено жодної підстави для такого стягнення. Просить відмовити у задоволенні позову.

02.10.2024 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, із підстав зазначених у позові, просив задоволити позов та стягнути на його користь 100 000 грн. компенсації завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи проти позовних вимог заперечила, вказує, що на проведення обшуку слідчим суддею була винесена ухвала з метою знаходження викрадених речей. Позивач не являється ні підозрюваним ні обвинуваченим у кримінальному провадженні. Доказів, що йому заподіяна моральна шкода внаслідок проведення обшуку, не надав. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що 12.06.2024 року слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Сарбей О.Ф. винесено ухвалу, якою задоволено частково клопотання слідчої ОСОБА_2 , та надано дозвіл слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0001868 від 05.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , яка являється дружиною ОСОБА_1 та на території домоволодіння, у прибудинкових приміщеннях, з метою відшукання та вилучення металевих ринв та складових частин, знаряддя вчиненого злочину, інших речей за допомогою яких було заховано викрадені речі.

Слідчий діяв в рамках кримінального провадження № 0001868 від 05.06.2024 з метою доведення або спростування відомостей, які були надані оперативними підрозділами з метою ефективного проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження. Жодні дії слідчого не були визнанні не законними, ані органами прокуратури, ані судом, що свідчить про належність та законність проведення досудового розслідування. Більше того, ОСОБА_1 не набув статусу підозрюваного в кримінальному проваджені №0001868 від 05.06.2024.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які позивач вважає незаконними, відповідно до ст. 306 КПК України здійснюється слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченого КПК України.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», чітко встановлені підстави відшкодування шкоди, а саме ст. 1 Закону у випадках:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

4) У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкодавідшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому Законом №266/94-ВР виникає у випадках передбачених ст. 2, зокрема:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено абз. 2 п. 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними витрати та з чого при цьому виходить.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, жодним рішенням суду відносно заяв та скарг ОСОБА_1 не було визнано незаконними дії працівників, що залучені до проведення досудового розслідування, працівників ГУНП в Хмельницькій області, а однією з умов відшкодування моральної шкоди, згідно законодавства, яке охоплює дану сферу правовідносин є наявність саме незаконних дій та рішень органів досудового розслідування або інших державних органів.

В позові ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з незаконним переслідуванням він був змушений вживати додаткових заходів для захисту від обвинувачення, - однак, не зазначає яких та не обґрунтовує чому він вважає кримінальне переслідування незаконним. Також позивач вказує, що він витрачав значний час та сили, це відволікало його від звичайних занять та звичайного способу життя. Однак, кримінальне провадження №0001868 розпочато 05.06.2024 року та станом на час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 12.06.2024 року не пройшло строку більше місяця, так як в рамках кримінального провадження дотриманий принцип розумності строків

повною мірою, при тому що кримінально-процесуального статусу в межах кримінального провадження №0001868 позивач ОСОБА_1 не набув.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 641/8857/17 зазначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

У свою чергу, під компетенцією розуміють сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц) зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з зазначеним позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, не мотивував та жодними доказами не довів, якими саме незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю Державною казначейською службою, йому було завдано моральну шкоду; в чому саме полягали ці дії чи бездіяльність, коли саме були вчинені (не вчинені).

Більше того, позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми тощо, а також не зазначено з яких саме міркувань моральна шкода визначена у сумі 100 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд також виходить з того, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди будь-якими діями ти бездіяльністю відповідача, ГУНП в Хмельницькій області на підставі ухвали слідчого судді здійснено обшук в приміщенні, що належить на праві власності ОСОБА_3 , (дружині позивача, а не позивачу), ОСОБА_1 не набув статусу підозрюваного в кримінальному проваджені №0001868 від 05.06.2024, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 42, 48, 58, 76, 81, 82, 141, 175, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України ст. ст. 28, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 256, 257, 268, 297, 1166, 1167, 1176 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодуванні майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду в сумі 100 000 грн. залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.01.2025 року.

Суддя: