Справа № 152/1055/24
Провадження № 22-ц/801/101/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 рокуСправа № 152/1055/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року, ухвалене суддею Роздорожною А.Г., повне рішення складено 06 листопада 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по договору про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року в розмірі 61 600 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 59 600 грн проценти за період з 18 березня 2020 року по 01 травня 2024 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 18 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» (далі ТОВ «Вендор-Фінанс») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01098. Згідно з умовами договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути до 15 квітня 2020 року наданий йому кредит у розмірі 2 000 грн та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день. ТОВ «Вендор-Фінанс» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, тоді як ОСОБА_2 в порушення умов договору несвоєчасно та не в повній мірі сплачувалися проценти, а також не повернуті кредитні кошти.

Загальна заборгованість позичальника станом на 01 травня 2024 року складає 61 600 грн.

05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року було відступлено до ТОВ «Кредити готівкою».

12 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №12122023, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01222 від 29 липня 2020 було відступлено ТОВ «ФК Гефест».

13 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №13122023/1, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року було відступлено до ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене, позивач вважає, що він є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за договором та всіх інших платежів.

Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У скарзі зазначає, що він виконав свої зобов`язання по оплаті шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок цедента, що підтверджується квитанцією про сплату коштів. Укладений між ним та ТОВ «ФК «Гефест» договір відступлення прав вимоги №13122023/1 у визначеному законом порядку недійсним визнаний не був, інші учасники справи не заявляли вимог про недійсність (нікчемність) даного договору, оскільки внаслідок укладення цього договору відбулася заміна кредитора, суд дійшов помилкового висновку, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги. Судом не було взято до уваги правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами на користь не тільки фінансових установ, але й фізичних осіб можливо лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації. Суд вважав, що в даному випадку право грошової вимоги за договором про надання фінансового кредиту від 18 березня 2020 року, що був укладений між первісним кредитором та відповідачкою, перейшло на підставі договору факторингу до ТОВ «Кредити готівкою», а у подальшому це право грошової вимоги було передано на підставі договору, який суперечить нормам ЦК України ТОВ «ФК «Гефест», яке передало це право грошової вимоги фізичній особі ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги, згідно з вищенаведеними законодавчими нормами. З огляду на викладене, суд вважав, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ним права вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту№ВН23-01098 від 18 березня 2020 року, а відтак відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 18 березня 2020 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01098.

Відповідно до умов цього договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредитору кредитні кошти (п. 1.1).

У п. 1.4-1.6 договору зазначено, що кредитні кошти надаються в сумі 2000 (дві тисячі гривень) строком на 14 днів, а саме з 18 березня 2020 року по 01 квітня 2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 01 квітня 2020 року. За користування кредитними коштами, позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування. Процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом всього строку користування кредитом (а.с.3).

05 вересня 2022 року між ТОВ «Кредити готівкою» та ТОВ «Вендор-Фінанс» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, за яким ТОВ «Кредити готівкою» передало в розпорядження ТОВ «Вендор-Фінанс» грошові кошти (здійснити фінансування) за відповідну плату, а ТОВ «Вендор-Фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «Кредити готівкою» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.10-13).

Факт переходу права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року підтверджується витягом з реєстру вимоги від 09 вересня 2022 року (а.с.14).

12 грудня 2023 року між ТОВ ФК «Гефест» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір № 12122023 відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредити готівкою» передало (відступає) ТОВ ФК «Гефест», а ТОВ ФК «Гефест» набуло належне ТОВ «Кредити готівкою» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до ТОВ ФК «Гефест» переходять всі права, які належать ТОВ «Кредити готівкою» за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитними договором) (а.с.17-18).

Факт переходу права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року підтверджується витягом з реєстру вимоги від 12 грудня 2023 року (а.с.219).

13 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 було укладено договір № 13122023/1 відступленням права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гефест» передало (відступило), а ОСОБА_1 набув належне ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до ОСОБА_1 переходять всі права, яка належать ТОВ «ФК «Гефест» за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитними договором).

Відповідно до п. 1.5. вказаного договору, відступлення прав вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання ОСОБА_1 зобов`язання по оплаті прав, що відступаються (а.с.21-22).

13 грудня 2023 року, у день підписання договору № 13122023/1, ОСОБА_1 сплатив ціну прав, що відступаються (а.с. 26).

ОСОБА_2 зазначена серед боржників у реєстрі (витязі) вимоги від 18 березня 2024 року (а.с.23).

За розрахунками позивача, заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року станом на 01 травня 2024 року у загальному розмірі становить 61 600 грн (а.с.9).

ОСОБА_1 , вважаючи, що він на підставі укладеного 13 грудня 2023 року договору про відступлення права вимоги має право вимагати від ОСОБА_2 борг за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01098 від 18 березня 2020 року, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦКУкраїни).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору і відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на момент укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Із наведеного слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Докази на підтвердження того, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Гефест» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, позивачем надані не були та в матеріалах справи відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 уклав договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги як фізична особа, не маючи статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, у тому числі за валютними операціями, правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі №214/932/16 за аналогічних правовідносин.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу доведеності факту набуття ОСОБА_1 права вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту.

Підсумовуючи, апеляційний суд, беручи до уваги обставини даної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню із зазначених вище підстав, а саме через відсутність у позивача в силу закону права вимоги до боржника за договором про надання фінансового кредиту, внаслідок чого підстави для скасування рішення суду першої інстанції вістуні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк