Справа № 191/5078/23
Провадження № 2/191/1483/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

представника позивача адвоката Чеботарьової Т.С.,

представника відповідача адвоката Красюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2023 року до суду звернулася представник позивача адвокат Чеботарьова Тетяна в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 року у справі № 191/2556/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішено стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Проти позовних вимог ОСОБА_2 не заперечував, що відображено у мотивувальній частині вказаного рішення.

Після набрання рішенням законної сили 21.01.2023 року виконавчий лист був направлений до виконавчої служби за місцем проживання боржника.

26.01.2023 року державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мартиновим Сергієм Миколайовичем було відкрите виконавче провадження за №70859494.

Однак відповідач рішення суду не виконує і станом на 07.11.2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 34596,23 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем Мартиновим С.М.

Достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки (позовні вимоги визнавав та не заперечував), про розмір аліментів, що підлягає сплаті, про період виконання обов`язку по сплаті аліментів, тобто будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду, добровільно аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість.

На даний час діти проживають з ОСОБА_1 та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 23 липня 2021 року № 282.

Державним виконавцем вживаються заходи щодо стягнення аліментів, а саме винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2023 року, постанову про арешт майна боржника від 28.03.2023 року, постанову про арешт коштів боржника від 28.03.2023 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 17.08.2023 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.08.2023 року, але вказані заходи є безрезультатними. У зв`язку із чим позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою суду від 30.11.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до слухання у судовому засіданні.

07.03.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 07.11.2023 року відповідач сплачував аліменти у квітні 2023 року (платіж від 20.04.2023 року на суму 10 000,00 гривень, платіж від 21.04.2023 року на суму 6 732,00 гривень) загальна сума 16 732 гривень, у травні (платіж від 05.05.2023 року на суму 2 850 гривень, платіж від 18.05.2023 року на суму 650,90 гривень, платіж від 19.05.2023 року на суму 650,90 гривень) загальна сума 4 151,80 гривень, у липні платіж від 13.07.2023 року на суму 2 800 гривень. Згідно проведеного розрахунку позивачем за період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року розмір пені складає 64 482,58 гривень. Із даними позовними вимогами позивача відповідач не згоден, виходячи з наступного. Він не заперечує проти того, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 року у справі № 191/2556/22 задоволено позов ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. До квітня 2023 року відповідач працював в ПП «Транс Логістик». Зазначає, що відповідно до джерел, які маються у відкритому доступі, протягом 2022 року ПП «Транс Логістик» працювало та отримало дохід (Виторг за 2022 складає 3 253 709 000 гривень, чистий прибуток компанії склав 366 665 000 грн у 2022 році) /https://opendatabot.Ua/c/34307753). У період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року відповідач не погоджував з керівництвом ПП «Транс Логістик» взяття відпустки без збереження зарплати на період, зокрема, воєнного стану та такої заяви не подавав рівно як і те, що така відпустка йому не оформлювалась. Тому заборгованість за аліментами за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року повинна була стягуватись з заробітної плати ПП «Транс Логістик» після утримання податків, оскільки на час виникнення заборгованості по аліментам, він працював та не перебував, зокрема, у відпустці без збереження заробітної плати. Після звільнення відповідача у квітні 2023 року та по жовтень 2023 року заборгованість по аліментам повинна була нараховуватись із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки він не був у цей період офіційно працевлаштованим і не мав постійного доходу у вигляді заробітної плати. Ні державним виконавцем, ні керівництвом ПП «Транс Логістик» відповідачу не повідомлялося про те, що ПП «Транс Логістик» у період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року не проводило відрахувань на погашення заборгованості по аліментам. Відповідач в свою чергу весь цей час вважав та був впевнений, що такі відрахування проводилися, а тому він не має заборгованості по аліментам за цей період. Також відповідач зазначав, що державним виконавцем у наданому суду позивачем розрахунку заборгованості по аліментам невірно визначена заборгованість за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року, оскільки така заборгованість повинна була нараховуватись з розміру заробітної плати, однак, державним виконавцем вона нарахована, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому звертає увагу на те, що державним виконавцем у розрахунку заборгованості за квітень 2023 року вказаний розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості - 0.00 гривень та вказана нарахована зарплата - 1321,62 гривень. В свою чергу квітень 2023 року - це той місяць у якому відповідача було звільнено з ПП «Транс Логістик». Ці дані також підтверджують той факт, що державним виконавцем розрахунок заборгованості за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року не повинен був розраховуватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Однак, позивач провів розрахунок розміру пені, виходячи із невірного розрахунку, що був наданий державним виконавцем. Тому сума пені, яка розрахована позивачем є невірною та на думку відповідача не може підлягати стягненню. Як наслідок невірного розрахунку заборгованості державним виконавцем, фактично позивач не об`єктивно та невірно визначила період заборгованості за кількістю днів, розміром заборгованості (щомісячної), що є ключовим у порядку розрахунку пені. В той же час фактично у Розрахунку пені (неустойки), котрий виконаний позивачем та наданий до суду розмір пені за відповідний місяць перевищує розмір заборгованості за відповідний місяць. Так, у квітні 2023 року сума заборгованості за місяць складає - 2833 гривень, а сума нарахованої пені складає - 5411,03 гривень, у травні 2023 року сума заборгованості за місяць складає - 4696,33 гривень, а сума нарахованої пені складає - 7514,13 гривень, у червні 2023 року сума заборгованості за місяць складає - 4696,33 гривень, а сума нарахованої пені складає - 6105,23 гривень. Такі місяці як жовтень, листопад, грудень 2022 року та березень 2023 року відповідач вважає не можливим брати до уваги з причин зазначених вище, однак якщо теоретично їх розглядати, то за ними також суми нарахованої пені за кожен місяць перевищують суму заборгованості за кожен місяць. У наданому позивачем розрахунку заборгованості по аліментам, складеному державним виконавцем відсутні відомості щодо дат здійснення платежів на погашення заборгованості, вказано лише те, у якому місяці було здійснено платіж щодо погашення заборгованості та його розмір. З яких саме джерел позивачем були взяті такі дати здійснення платежів - невідомо. Будь-яких інших документів, які б відображали дати платежів, на які посилається позивач, суду надано не було. Тому під час розрахунку пені (неустойки) позивачем було невірно пораховано кількість днів заборгованості, а отже невірно розраховано і розмір пені. Відповідач вважає, що надані позивачем докази у вигляді розрахунку заборгованості, складеному державним виконавцем та розрахунку пені (неустойки), складеному самим позивачем не можуть бути належними, допустимими та достовірними, а тому ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

12.03.2024 року від представника позивача адвоката Чеботарьової Т.С. надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат підтримала позовні вимоги повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

18.03.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в межах нового розрахунку пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, що був наданий раніше у попередньому судовому засіданні та зроблений відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 22.08.2024 року.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представник позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 року, яке набрало законної сили 21.01.2023 року, у справі № 191/2556/22 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.10.2022 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.39-40).

26.01.2023 року державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мартиновим С.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70859494 щодо виконання виконавчого листа №191/2556/22, виданого 24.01.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму (а.с.41).

Державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мартиновим С.М. було винесено в межах виконавчого провадження №70859494 постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2023 року, постанову про арешт майна боржника від 28.03.2023 року, постанову про арешт коштів боржника від 28.03.2023 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 17.08.2023 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 17.08.2023 року (а.с.44-49).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фалько Т.В., заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_2 станом на 22.08.2024 року за період із жовтня 2022 року по жовтень 2023 року становить 24596,71 грн. (зворот а.с.138-а.с.139).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Варто відзначити, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу який би підтверджував відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

- загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

- учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

- невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

- стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

- розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

- при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 зробив висновок, що «з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Суд погоджується з тим розрахунком, що був зроблений представником позивача (а.с.145-146), тим більше, що стороною відповідача на його спростування не було надано іншого розрахунку.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню у сумі 24596,71 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 141, 155, 180, 181, 184, 191, 195, 196 СК України, ст. 76-81, 89, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період із жовтня 2022 року по жовтень 2023 року у розмірі 24596 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто шість) грн. 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повне рішення складено 20.01.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова