Справа № 201/2102/24
Провадження № 2/202/527/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 201/2102/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кулікової Г.Д.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Тимошенко Д.В.

Короткий зміст позовних вимог

21.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2023 у справі №202/6929/22 йому було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення помилково сплачених йому грошових коштів у сумі 35 432,64 грн та встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали місце договірні відносини щодо купівлі-продажу товару. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Під час розгляду справи №202/6929/22 відповідач ОСОБА_2 стверджував, що він здійснює підприємницьку діяльність з продажу одноразового посуду і грошові кошти ОСОБА_1 сплатив йому за одноразовий посуд, що підтверджується видатковими накладними від 01.03.2022 та 02.03.2022. При цьому ОСОБА_2 стверджував, що товар поставив волонтерському фонду, але якому саме не вказав.

Проте, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки між ним та ОСОБА_2 ніколи ніяких договірних відносин не існувало, ніякого одноразового посуду ОСОБА_2 йому не поставляв, а єдиний волонтерський фонд, до якого має відношення позивач, заснований 01.04.2022, тобто маже через місяць після нібито поставки одноразового посуду.

Таким чином, оскільки судове рішення у цивільній справі має преюдиціальний характер, а ОСОБА_2 , як продавець не виконав свій обов`язок щодо передання товару, у відповідності до ч.1 ст.665 ЦК України, він, як покупець, відмовляється від договору купівлі-продажу та просить суд стягнути зі ОСОБА_2 грошові кошти отримані ним за непоставлений товар у сумі 35 432,64 грн, а також судові витрати.

Судове провадження

26.03.2024 справа прийнята до спрощеного позовного провадження суддею Індустріального районного суду м.Дніпропетровська після передання по підсудності Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов.

Відповідач відзив на позов не подав.

Узагальнений виклад позицій учасників справи

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали на наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити.

Відповідач надав письмові пояснення на позов у яких зазначив, що ОСОБА_1 перераховував грошові кошти ОСОБА_2 не одноразово, а систематично та регулярно. В усіх копіях дублікатів чеків зазначено отримувача коштів, а саме відповідача.

Твердження позивача про те, що він не мав ніяких договорів (усних або письмових) зі ОСОБА_2 , не підписував документів щодо руху матеріальних цінностей (товару), не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, не відповідає дійсності, оскільки 01.03.2022 до ОСОБА_2 через посередника ОСОБА_3 , звернувся ОСОБА_1 , як представник волонтерського фонду, з проханням продати йому за собівартістю одноразовий посуд для військової частини, розташованої у АДРЕСА_1 . Вказані обставини були встановлені під час розгляду справи №202/6929/22.

Саме позивач запропонував перерахування коштів на особисту банківську картку відповідача, а не на розрахунковий рахунок, пославшись на необхідність як найшвидше придбати та поставити одноразовий посуд до військової частини.

01.03.2022, по замовленню ОСОБА_1 , було підготовлено посуд та оформлена накладна, яку ОСОБА_3 відвіз до ОСОБА_1 , який після перевірки посуду перерахував на картку ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 13 500,00 грн, яка відповідає сумі, яка зазначена у накладній. На прохання ОСОБА_1 посуд було доставлено ОСОБА_3 до військової частини у АДРЕСА_1 .

Після чого, ОСОБА_1 виявив намір придбати ще посуду, та 01.03.2022 перерахував ще 9 077,04 грн, а 02.03.2022 ще 12 855,60 грн на банківську картку ОСОБА_2 . Посуд знов відвіз ОСОБА_3 до військової частини у с. Гвардійське.

Перелік товару та його вартість були різними і кожного разу все обговорювалось з ОСОБА_1 , який і зазначав перелік посуду, який необхідний.

Таким чином, при укладенні договору між ним та ОСОБА_1 було досягнуто згоди з усіх істотних умов, а саме ціни товару, предмету договору, строку та місця поставки.

При цьому зазначив, що сторони можуть досягнути домовленостей і без особистого спілкування, а через посередників або уповноважених осіб.

Враховуючи викладене, вважає, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, тобто договір був укладений усно та сторони виконали свої зобов`язання за ним, а саме позивач сплатив за товар, а відповідач продав його та за дорученням позивача товар був доставлений до військової частини у с. Гвардійському.

Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2023 у справі №202/6929/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) та встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено усний договір про купівлю одноразового посуду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.01.2024 рішення суду першої інстанції у справі №202/6929/22 залишено без змін.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, не підлягає доказування у даній справі факт укладення усного договору поставки одноразового посуду 01.03.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

В силу приписів пункту 1 частини другої статті 11 та частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Водночас за змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З 13.07.1998 ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію В01 №547259

З наданих суду копій дублікатів квитанцій від 01.03.2022 на суму 9 077,04 грн та 13 500,00 грн, а також квитанції від 02.03.2022 на суму 12 855,60 грн судом встановлено, що ОСОБА_1 перерахував на картку ОСОБА_2 за товар сукупно 35 432,64 грн.

Статтею 663 ЦК України врегульовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У даній справі судом встановлено, що у усному договорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не встановлений строк (термін) виконання, а відтак зобов`язання ОСОБА_4 поставити товар підлягає виконанню відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України).

Умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (див. постанову Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (абзаци перший - четвертий частини першої статті 664 ЦК України).

Станом на день ухвалення рішення у справі суду не надано доказів, що ОСОБА_4 виконав свої зобов`язання за договором та поставив товар ОСОБА_1 .

Суд відхиляє як доказ надані відповідачем оригінали видаткових накладних №Н-132, №Н-133 від 01.03.2022 та №Н-134 від 02.03.2022, оскільки вони не місять підпису отримувача товару, а відтак не підтверджують факт отримання товару ОСОБА_1 .

Суду також не надано доказів добровільного повернення ОСОБА_4 коштів ОСОБА_1 .

Суду не надано доказів, що позивач звертався до відповідача з претензією, листом, телеграмою тощо, але звернувся до суду з позовом про стягнення суми оплати товару, а відтак суд приходить до висновку, що подання позову є активною однозначною формою поведінки ОСОБА_1 та свідчить про його вимогу до ОСОБА_4 повернути суму оплати за непоставлений товар за договором, яка доведена до продавця.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму оплати за товар у розмірі 35 432,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., що підтверджується квитанціями, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 35 432 грн 64 коп. (тридцять п`ять тисяч чотириста тридцять дві грн 64 коп.).

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 968 грн 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. О. Михальченко