КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №373/1178/24 Головуючий у І інстанції - Свояк Д.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2100/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

установив:

У травні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що25 березня 2021 року між Товариством та відповідачем був укладений кредитний договір №207180-КС-002, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 24000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,77500669% за кожен день користування кредитом.

Відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 12 травня 2024 року в сумі 43338 грн., яка складається з суми прострочених платежів по «тілу» кредиту - 24000 грн.; суми прострочених платежів по відсотках - 18228 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1110грн.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №207180-КС-002 від 25 березня 2021 року в сумі 43338 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 24000 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам - 18228грн.; прострочена заборгованість по комісії - 1110 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №207180-КС-002 від 25 березня 2021 року в розмірі 35850 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 24000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11850 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2003, 81 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та про стягнення комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення вказаних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Вказує, що відсотки по кредитному договору №207180-КС-002 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідають нормам Цивільного кодексу України, умовам Договору про надання кредиту та Правилам.

Штрафні санкції не нараховувались та не включені до позовних вимог.

Наголошує, що в п. 3 Договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за Договором.

З графіку вбачається, що якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень графіку платежів визначеного п.3 Договору, то лише в такому випадку треба було сплатити проценти за користування кредитом у сумі 14640 грн., оскільки з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня відсоток 0,77500669% зменшується.

Однак, боржником було здійснено лише один платіж за Договором про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка в розмірі 0,77500669% нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, що чітко передбачено п.2 Договору.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 0,77500669% нараховані Товариством чітко в межах дії Договору (24 тижні), а саме з 25 березня 2021 року по 15 липня 2021 року включно, тобто після 15 липня 2021 року проценти не нараховувались.

З розрахунку заборгованості чітко видно, що починаючи з 15 липня 2021 року розмір нарахованих процентів зафіксований і становив 18228,22 грн. і вже починаючи з 16 липня 2022 року не збільшувався.

На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий ним по кредитному договору №207180-КС-002 повністю відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що25 березня 2021 року між позивачем та відповідачем в електронній формі був укладений кредитний договір №207180-КС-002 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту від 25 березня 2021 року, що акцептована відповідачем 25 березня 2021 року.

До позову додані копії паспорту споживчого кредиту, послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту №207180-КС-002 від 25 березня 2021 року, анкети клієнта та правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Відповідно до п.1 договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 24000 грн. строком на 16 тижнів на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,77500669% в день (фіксована ставка) (у графіку платежів вказано, що проценти за користування кредитом складатимуть 14640 грн.), сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3600 грн.

Договором встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

Останній платіж в рахунок повернення боргу позичальник мав сплатити 15 липня 2021 року, загальний розмір платежів, які мав сплатити позичальник за кредитним договором складав 42240 грн., з яких: проценти за користування кредитом 14640 грн., кредит 24000 грн., комісія за надання кредиту 3600 грн.

До позову додано копію платіжного доручення №389674200 від 25 березня 2021 року про перерахування коштів відповідачу відповідно до кредитного договору №207180-КС-002 від 25 березня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність.

Разом з тим, відмовляючи у частковому задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 6378 грн., суд першої інстанції не погодився з розміром нарахованих відсотків за користування кредитом, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснено платіж за відсотками у розмірі 2790 грн.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту у сумі 1110,00 грн., суд першої інстанції зазначив, що п. 1 договору про надання кредиту, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Будь-яких доказів того, що зазначена комісія спрямована на оплату будь-яких послуг позивача у зв`язку з укладеним між сторонами кредитним договором, не надано.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Частиною першою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 1110 грн., оскільки такі умови були погоджені сторонами в момент підписання кредитного договору №207180-КС-002 від 25 березня 2021 року.

Разом з тим, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в Постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, проценти, які нараховуються після спливу строку кредитування, є процентами, які кредитор (позикодавець) має право стягнути з позичальника на підставі ст. 625 ЦК України, є процентами, які нараховуються після спливу строку кредитування і лише у випадку прострочення виконання основного зобов`язання - неповернення суми кредиту за кредитним договором та несплати процентів, нарахованих протягом строку кредитування в строки, визначені в кредитному договорі.

Таким чином, законодавство чітко розрізняє поняття: «проценти за користування кредитом» - як проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у кредитному договорі та під якими розуміються проценти за правомірне користування кредитними коштами, розмір яких визначається в кредитному договорі та проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Відповідно, враховуючи вищезазначену різну правову природу вказаних процентів, вони не є тотожними за своєю суттю, а відтак, це обумовлює різні правові наслідки можливості їх нарахування та обов`язковості їх нарахування кредитором та сплати боржником: якщо проценти за користування кредитом є основною суттєвою умовою кредитного договору і обов`язок їх сплати позичальником обумовлений нормами статей 629 та 1056-1 ЦК України (договір та всі його умови є обов`язковими для позичальника, який повинен в обов`язковому порядку сплатити такі проценти позикодавцю), то проценти, нараховані за межами строку кредитування на підставі норм статті 625 ЦК України (проценти річні) є заходами цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання умов договору та/або за порушення його умов (неповернення кредиту та несплату процентів за користування кредитними коштами в строки, визначені в кредитному договорі) та саме нарахування і подальше стягнення такого виду процентів спрямовані на компенсацію майнових втрат особи (в даному випадку - Позивача), що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (в даному випадку - Відповідачем), тобто, носять компенсаційний (компенсаторний) характер.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії договору, який був встановлений умовами Договору №207180-КС-002 про надання кредиту від 25 березня 2021 року і закінчувався 15 липня 2021 року.

З розрахунку заборгованості (третій стовпчик - «Відсотки за користування») вбачається, що починаючи з 15 липня 2021 року розмір нарахованих процентів зафіксований і становив 18228,22 грн. і вже починаючи з 16 липня 2022 року не збільшувався.

На підставі вищевикладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору №207180-КС-002 повністю відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням вимог матеріального права, з неповним з`ясував обставин, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., рішенням суду першої інстанції з відповідача на користь позивача було стягнуто судовий збір у розмірі 2003,81 грн.

При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 628,61 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1047,20 грн. (418, 59 + 628, 61)

Керуючись ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - задовольнити.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованості по процентам за користування кредитом, та заборгованості за комісією за надання кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6378,00 грн., заборгованість за комісією у розмірі 1100,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1047,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба