КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/3513/24 Головуючий у І інстанції - Олійник С.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2684/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль Р.О. подав заяву, в якій просив суд продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви для підготовки висновку про вартість спірного майна.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням зазначених судом недоліків.

Суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява надійшла до суду 12 липня 2024 року та станом на 15 серпня 2024 року позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 17 липня 2024 року та станом розгляду справи позивач не цікавився, а тому позовна заява з усіма доданими до неї документами, підлягає поверненню на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року його позовну заяву було залишено без руху та витребувано докази, щодо оцінки майна, яке є предметом спору та надано десятиденний строк на усунення недоліків.

Вказує, що текстом вищевказаної ухвали його представник ознайомився29 липня 2024 року та того ж дня було направлено листом до суду заяву з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви у зв`язку з необхідністю більшого обсягу часу для виготовлення звітів про оцінку майна, що є предметом спору та просив продовжити строк на усунення недоліків до 09 серпня 2024року.

08 серпня 2024 року, одержавши звіти про оцінку майна, його представником було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви засобами поштового зв`язку.

Водночас, судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про продовження строку та постановлено передчасно оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви.

Просив суд, скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Зазначив, що позовна заява надійшла до суду 12 липня 2024 року та станом на 15 серпня 2024 року позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 17 липня 2024 року та станом розгляду справи позивач не цікавився.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

Статтями 175, 177 ЦПК України встановлені вимоги, які пред`являються до форми і змісту позовної заяви та доданих до позову документів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина 3 статті 185 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав поштою 13 серпня 2024 року, а відтак у встановлений судом 10-денний строк, тобто до 23 серпня 2024 року мав усунути недоліки позовної заяви. Проте, суд повернув позов ухвалою від 15 серпня 2024 року, не дочекавшись закінчення 10-денного строку.

Крім того, 29 липня 2024 року представник позивача надав суду заяву з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви у зв`язку з необхідністю більшого обсягу часу для виготовлення звітів про оцінку майна, що є предметом спору, яку місцевий суд фактично не розглянув, не продовжив строк для усунення недоліків та до закінчення встановленого 10-денного строку передчасно повернув позов.

За вказаних вище обставин, процесуальне рішення про повернення позовної заяви є передчасним та помилковим, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба