Провадження № 22-ц/801/65/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 рокуСправа № 127/19210/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк», поданою його представником - адвокатом Омельченком Євгеном Володимировичем, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 17 жовтня 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю.В., дата складання його повного тексту відповідає даті його ухвалення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 14.05.2021 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку та підписав анкету-заяву.

Позивач зазначив, що відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, а також інші витрати відповідно до умов кредитного договору.

Позивач вказує, що cвої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

У зв`язку із тим, що відповідач не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, порушивши умови зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 14.05.2021 року станом на 23.05.2024 року в розмірі 69 501,05 грн, з яких: 42 606,31 грн - заборгованість за кредитом, 26 894,74 грн заборгованість за відсотками та здійснити розподіл судових витрат.

17 жовтня 2024 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті банку.

Вказує, що із розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, а тому ознайомлений із Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Також зазначає, що до матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, підписаний боржником, в якому зазначено всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що позивачем доведено факт погодження усіх істотних умов кредитного договору та обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2021 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк`з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а.с.8).

Позивачем також надано паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» (а.с.9-10).

Матеріали справи містять виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 14.05.2021 року по 23.05.2024 року (а.с.11-15 на звороті).

Відповідно до копії довідки за картками ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитну картку № НОМЕР_2 , строком дії до липня 2027 року (а.с.16).

Відповідно до копії довідки за лімітами ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №б/н від 14.05.2021 за період з 14.05.2021 по 23.05.2024 було встановлено кредитний ліміт (а.с. 17).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 14.05.2021 року, станом на 23.05.2024 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 69 501,05 грн, з яких: 42 606,31 грн - заборгованість за кредитом, 26 894,74 грн заборгованість за відсотками (а.с. 6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, обґрунтувань (підстав) для її нарахування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, 14.05.2021 року заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто, факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 з тим, що дана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» між ним та АТ «Акцент-Банк» становлять договір про надання банківських послуг.

Крім того, розрахунок заборгованості за договором від 14.05.2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк», наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Зокрема вказаним розрахунком підтверджується те, що ОСОБА_1 активував платіжну картку, активно користувався кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості, позивачем, окрім розрахунку заборгованості, надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період із 14.05.2021 року по 23.08.2023 року, в якій міститься повна інформація про рух кредитних коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем надано суду достатні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору та надання відповідачу кредитних коштів.

Відтак, з огляду на те, що в сукупності з наявними письмовими доказами у справі доведено факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами та те, що вони відповідачем в добровільному порядку не повернуті, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення наданого кредиту є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором від 14.05.2021 року станом на 23.05.2024 року в заявленому розмірі позивачем не доведено, з огляду на таке.

Саме сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема, надано копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

Проте вказаний витяг не підтверджує умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків, враховуючи відсутність підпису відповідача на наданих позивачем копіях витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

Матеріали справи не містять підтвердження, що саме додані до позовної заяви умови і правила розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, тому вони не можуть братися до уваги з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої зводяться до того, що позивач зобов`язаний письмово проінформувати споживача фінансових послуг про умови кредитування, а надані позивачем непідписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Варто зазначити, що роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

В зазначеній постанові Верховний Суд здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку, що підписання паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст, не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Відтак, колегія суддів вважає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20).

Також сама анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов`язання.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують умови договору, не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Поряд з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.05.2024 року ОСОБА_1 було сплачено 31 783,41 грн, які були спрямовані банком на погашення відсотків.

Тобто кошти, які сплачувалися відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, були зараховані банком на погашення заборгованості по відсоткам, які сторонами не погоджувалися, враховуючи відсутність доказів на підтвердження умов кредитного договору в частині відсотків.

Зважаючи на недоведеність правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, такі суми не можуть включатися до загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню. З огляду на вищевказані обставини (безпідставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами), сплачена відповідачем сума таких відсотків повинна бути зарахована в якості погашення заборгованості за тілом кредиту.

Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 18.05.2022 у справі № 697/302/20. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості у сумі 10 822, 9 грн = (42 606, 31 грн 31 783,41 грн), яка складається з тіла кредиту.

Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 року по справі № 545/2248/17.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Також частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (15,57%), вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 471,45 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 707,1 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», подану його представником - адвокатом Омельченком Євгеном Володимировичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 14.05.2021 року станом на 23.05.2024 року в розмірі 10 822, 9 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 471,45 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 707,1 грн.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк