Справа № 944/6468/23 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3174/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Могілевець О.С., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Баюш Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Новояворівської міської ради Львівської області як орган опіки і піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Новояворівської міської ради Львівської області як орган опіки і піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з онуком.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що син позивача ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Від даного шлюбу народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача ОСОБА_3 , загинув під час захисту Батьківщини від повномасштабного вторгнення російського агресора в Україну.

Після смерті сина невістка обірвала всі зв`язки та переїхала на власну квартиру.

ОСОБА_2 та його дружина неодноразово просили зустрічі з внуками, однак відповідач створює умови, які перешкоджають у реалізацій прав позивача щодо участі у вихованні та спілкуванні з внуком, забороняє відвідувати, спільно проводити вільний час.

Позивач звернув увагу суду на те, що ним заявляється позовна вимога лише щодо побачення із внуком, оскільки він ще малий та самостійно не може прийняти рішення щодо побачення, в свою чергу внучка - є вже досить дорослою та може самостійно прийняти рішення чи підтримувати дідусем родинні відносини.

З урахуванням викладеного, просив визначити наступні способи участі у виховані внука: - особисте, без присутності матері, спілкування з внуком один раз на тиждень щосуботи з 14.00 год. до 19.00 год. з можливістю забирати його для спільного проведення часу (відвідування дитячих складів харчування, атракціонів та інших розважальних закладів); необмежене спілкування з внуком особисто, засобами телефонного чи мого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування ж дідусем та внуком. Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із внуком та за день до дня зустрічі з внуком, надати особисто інформацію щодо фактичного місця перебування дитини та обставин, де передасть мені внука для проведення з ним часу для вільного спілкування.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень за наступним графіком:

-перша та третя субота місяця з 15:00 год. до 19:00 год.,

-друга неділя місяця з 15:00 год. до 19:00 год.,

в присутності матері дитини - ОСОБА_1 , без обмеження місця проведення побачення, з урахуванням інтересів та потреб дитини.

В іншій частині - у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується в частині визначення способу участі позивача у вихованні дитини, оскільки на думку апелянта рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що висновок органу опіки та піклування, який був покладений в основу рішення суду, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, з врахуванням її віку та розпорядку дня, а тому суд повинен був врахувати вказані чинники при встановлені графіку побачень.

Суд визначив години та тривалість побачень позивача з онуком без врахування його малолітнього віку, відсутності відповідних вмінь та навичок, а відтак можливості самостійно себе доглядати, потребу в додержанні режиму активності та відпочинку у вихідні дні.

Також при прийнятті рішення про встановлення порядку участі позивача у вихованні дитини не було враховано необхідність уникнення газлайтингу, неприйнятних вимог до дитини і до колишньої невістки, а також те, що зустрічі дідуся з онуком мають відповідати наступній умові: необхідно врахувати обставини, які визначають психологічну безпеку дитини і вимоги до дотримання режиму дня і занять для розвитку дитини.

Просить рішення суду скасувати в частині визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні онука шляхом встановлення побачень та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні онука ОСОБА_4 , шляхом встановлення побачень один раз на місяць тривалістю 2 години у присутності матері дитини ОСОБА_1 , з урахуванням режиму дня, самопочуття та настрою дитини у зручному місці, яке узгоджується між сторонами.

В іншій частині залишити рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Могілевець О.С., позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Баюш Л.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Установивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між дідусем та онуком, надаючи оцінку запропонованому позивачем графіку, а також проаналізувавши наданий органом опіки і піклування висновок, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з урахуванням віку дитини, її інтересів, відсутності протиправних дій дідуся стосовно онука, бажання бачитися, піклуватися про нього та виховувати його, вірним буде визначити порядок участі дідуся у вихованні та спілкуванні з онуком, забезпечити можливість зустрічей та спільного проводження часу, у наступний спосіб: перша та третя субота місяця з 15:00 год. до 19:00 год., друга неділя місяця з 15:00 год. до 19:00 год., в присутності матері дитини - ОСОБА_1 , без обмеження місця проведення побачення, з урахуванням інтересів та потреб дитини.

Відмовляючи позивачу у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважав, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з онуком, з огляду на його вік, характер відносин між сторонами, є недоцільним, не буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 14.07.2020 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради, про що складено відповідний актовий запис №139.

З 17.06.2006 ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 17.06.2006 виконавчим комітетом Рудківської міської ради, про що зроблено відповідний актовий запис №14.

Також при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_3 виданого 27.07.1983 Віжомлянською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис №28, батьками якого значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 24.06.2022 Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер в селищі Спірне Бахмутского району Донецької області, у віці 38 років, про що зроблено відповідний актовий запис №261.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з онуком, на підтвердження чого надав скріншот телефону з перепискою з відповідачем у месенджері «WhatsApp», де, зокрема, містяться тексти повідомлень такого змісту: «Можна ми сьогодні приїдемо до дітей»; «Не можна, ОСОБА_7 прихворіла, а ОСОБА_8 я не дам з ОСОБА_9 ми з`їхали, там тепер квартиранти».

Відповідно до повідомлення керуючої справами виконавчого комітету Новояворівської міської ради О. Рис, адресованого ОСОБА_2 на його заяву, останньому рекомендовано звернутися до суду щодо вирішення питання спілкування із внуком, після чого на підставі ухвали суду орган опіки та піклування зможе подати до суду відповідний висновок.

Чинним законодавством передбачено, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідами, бабами та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: "законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: "будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи міститься висновок Новояворівської міської ради Львівської області як органу опіки і піклування про способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім онуком ОСОБА_4 №339 від 01 травня 2024.

Згідно наданого висновку Новояворівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок побачень ОСОБА_2 з його малолітнім онуком ОСОБА_4 : перша та третя субота місяця з 15:00 год. до 19:00 год.; друга неділя місяця з 15:00 год. до 19:00 год. Всі зустрічі рекомендовано проводити в присутності матері дитини, якщо мати не матиме змоги бути присутньою при зустрічі діда з онуком - такі зустрічі повинні відбуватись без її присутності. ОСОБА_1 не слід чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з його малолітнім онуком.(а.с. 34-35).

Заперечуючи позовні вимоги, апелянт вказує, що висновок не відповідає якнайкращим інтересам дитини з урахуванням її віку та розпорядку дня, а тому суд повинен був врахувати вказані чинники при встановленні графіку побачень.

ОСОБА_1 просить визначити інший спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні онука, шляхом встановлення побачень один раз на місяць тривалістю 2 години у присутності матері ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було враховано вік та стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, його особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між дідом та ОСОБА_4 , врахувавши інтереси дитини, його вік та інші обставини, що мають істотне значення, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково та визначив порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні та ОСОБА_4 .

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.