Номер провадження: 22-ц/813/772/25
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на додаткове рішення Кодимського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Вороненко Д.В. 15 листопада 2023 року у м. Кодима Одеської області, -

встановила:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 17.09.2021 року о 15 год. 51 хв. на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 81 км + 450 м, в Миколаївській області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz 814, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення із декількома транспортними засобами, що зупинились попереду, зокрема автомобіль SUBARU FORESTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.11.2021 року у справі № 523/17642/21 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним п. 13.1 Правил дорожнього руху. Автомобіль Mersedes-Benz 814, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , а його цивільно-правова відповідальність була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно Полісу №202181663 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.12.2020 року. Однак, позивач зазначав, що згідно висновку експерта №46/21-Е від 25.10.2021 року йому було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 81862,90 грн. Тому, 17.11.2021 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про настання страхової події та надав копії документів для отримання належного страхового відшкодування, але ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 66306,50 грн. Позивач вказував, що зазначена сума страхового відшкодування на 12956,40 грн. менша, ніж вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, позивач також відзначав, що вартість понесеного ним відновлювального ремонту становить 103852 грн., а відтак, з ОСОБА_2 підлягають стягненню 24589,10 грн., як різниця між здійсненими витратами на відновлення свого порушеного права та страховим відшкодуванням. У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 12956,40 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між здійсненими витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та належним страховим відшкодуванням у розмірі 24589,10 грн.; стягнути з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування судових витрат, а саме у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відповідно до актів приймання-передачі послуг, у вигляді витрат на проведення експертизи в розмірі 2600 грн. та у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 01.11.2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 12956, 40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між здійсненими витратами на відновлювальний ремонт автомобіля та належним страховим відшкодуванням у розмірі 24589,10 грн.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 342,37 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, у розмірі 897 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 650,02 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, у розмірі 1703 грн.

Додатковим рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3450 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6550 грн.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ТДВ СК «Альфа-Гарант», та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Таким чином, оскільки вказане судове рішення оскаржується лише ТДВ СК «Альфа-Гарант» то, відповідно, воно підлягає перегляду виключно у частині стягнення витрат на правничу допомогу з ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі залишення позову без задоволення - на позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині третьої статті 141 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ст. 137 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатським об`єднанням «Г. М. Партнерс» та ОСОБА_1 був укладений договір №113/21 від 16.11.2021 року про надання правничої допомоги.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Так, зокрема, представником позивача адвокатом Румянцевим О.Г. складалися процесуальні документи, а також адвокат приймав безпосередню участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Разом з тим, судом правильно прийнято до уваги, заявлений представником позивача до стягнення з відповідачів розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 24750 грн. перевищує більше ніж у 9 разів місячний прожитковий мінімум для працездатних осіб та більше ніж у 3 рази місячну мінімальну заробітну плату.

Крім того, сама визначена в угоді між позивачем та адвокатським об`єднанням погодинна оплата з розрахунку 3000 грн./година більше ніж у 74 рази перевищує законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати у погодинному розмірі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом судового розгляду є малозначна справа з ціною позову у загальному розмірі 37545,5 грн., а відтак, суд правильно визнав сам розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24750 грн., із розрахунку погодинної оплати 3000 грн./година, непропорційним до предмету судового розгляду у даній справі.

У зв`язку з чим, з урахуванням принципу пропорційності, суд вважав обґрунтованим, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у даній категорії справ не може перевищувати 10000 грн.

Таким чином, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, суд першої інстанції вірно стягнув понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених до позовних вимог від загальної ціни позову.

Відтак, сума вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 12956,40 грн. становила від загальної ціни позову 34,5 %.

Доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що оскільки відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає скасуванню, є безпідставними, оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» було залишено без задоволення, а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 01.11.2023 року - залишено без змін.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15.11.2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе