Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9408/24
Номер провадження2/711/315/25
РІШЕННЯ
17 січня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді: Казидуб О.Г.
при секретарі: Шульга А.В.
представника позивача-адвоката: Дон В. О.
відповідача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Адвокат Дон Віктор Олександрович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 лютого 1984 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що зареєстрований 02 лютого 1984 року Відділом реєстрації актів цивльного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 150.
Після укладення шлюбу дружина взяла прізвище ОСОБА_4 .
Сумісне життя не склалось. За час перебування у шлюбі між сторонами як подружжям виникали непорозуміння та сварки через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені, мешкають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважають неможливим. Наміру зберегти шлюб не мають.
Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/1505/24 від 05.08.2024 року шлюб розірвано.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули у власність наступне майно: квартиру АДРЕСА_2 .

В зв`язку з тим, що відповідач не згодна на добровільний поділ майна подружжя, позивач вимушений звернутись до суду.

Просить визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

10 грудня 2024 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 та адвокат Дон Віктор Олександрович, який діє в його інтересах, в судовому засіданні просили суд позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору залишити без розгляду та не розглядати їх.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності та визнання за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , 02 лютого 1984 року між сторонами було укладено шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

05 серпня 2024 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/1505/24 розірвано шлюб, укладений 02.02.1984 (актовий запис № 150) між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2020 року, виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Підставою зазначено: рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.11.2003 № 1307.

Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ЧООБТІ» № 2553998 від 13.01.2004 року.

Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_3 була придбана під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, в порядку ст. 206 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно Квитанції 0.0..1 від 05.09.2024 в розмірі 5392 грн. 95 коп.

На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову відповідно до Квитанції 0.0..1 від 05.09.2024 в розмірі 5392 грн. 95 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: О. Г. Казидуб