Справа №488/5138/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/114/25
Постанова
20 січня 2025 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,
із секретарем Біляєвою В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва ухвалене 22 жовтня 2024 року, під головуванням судді Чернявської Я.А., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,425 % в день застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Відповідач тричі здійснював оплату на рахунок кредитора сплативши 18 липня 2021 року- 4448.85 грн, 17 серпня 2021 року - 6355,50 грн та 22 вересня 2021 року - 760 грн.
У подальшому, відповідач припинив здійснювати оплати за кредитним договором, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) укладено договір факторингу №25-05/2022, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №4345907 від 21 червня 2021 року, укладеним із ОСОБА_1 .
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.
Посилаючись на те, що протягом строку дії кредитного договору відповідач заборгованість в повній мірі не сплачує, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 951, 31 грн, з яких: 11 150 грн - тіло кредиту; 24 662 грн - нараховані проценти; 936,22 грн - інфляційні втрати; 203,09 грн - 3% річних.
Вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 2 147 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правову допомогу.
22 жовтня 2024 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4345907 від 21 червня 2021 та витрати за прострочення виконання зобов`язань у загальному розмірі 36 951 грн 31 коп., з яких: 11 150 грн - заборгованість за тілом кредиту; 24 662 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 936 грн 22 коп. - інфляційні втрати; 203 грн 09 коп. - три відсотки річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147,20 грн та 8 000 грн витрат на правову допомогу.
Суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, надання відповідачу в кредит грошових коштів на умовах повернення у встановлений договором строк.
Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання на підставі цього договору грошових коштів, тричі здійснював оплату коштів на виконання взятих на себе зобов`язань. Оскільки неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором призвело до виникнення заборгованості, розмір якої відповідачем не спростований, то вона підлягає стягненню в примусовому порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення районного суду, зазначала, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому розрахунку; позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення.
Зазначала, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Крім того, ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» були позбавлені права нарахування у період дії в Україні воєнного стану ОСОБА_1 , яка мала прострочення виконання грошового зобов`язання, 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки в даному випадку за законом відповідач звільнений від відповідальності, зазначеної ст. 625 ЦК України.
Також, відповідачка звертає увагу, що договір №4345907 від 21 червня 2021 року, укладений між нею та ТОВ «Авентус Україна» строком на 30 днів. Тому, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований у межах погодженого сторонами строку кредитування. Така ж позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Також, суд не прийняв до уваги клопотання ОСОБА_1 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4000 грн, а стягнута судом сума таких витрат у розмірі 8 000 грн є непропорційною, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом.
20 грудня 2024 року на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані та просив рішення районного суду залишити в силі, а скаргу без задоволення. У відзиві позивач також просив суд стягнути із ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені товариством під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем ОСОБА_1 укладений електронний договір № 4345907 про надання споживчого кредиту (а.с.14-18).
На підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 11 150 грн. строком на 30 днів, на умовах строковості, зворотності та платності.
Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, за стандартною ставкою становить 24 079,41% річних, за зниженою ставкою 7 497,59 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою 17 505,50 грн, за зниженою ставкою 15 916,63 грн. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.
Зазначений договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): «М630648».
Виконання позивачем своїх обов`язків щодо перерахування коштів за кредитним договором № 4345907 від 21 червня 2021 року підтверджено наявним в матеріалах справи повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 06 червня 2022 року № 2023 про успішність операцій щодо видачі/перерахування кредитних коштів в розмірі 11 150 грн на платіжну картку. Належність банківської платіжної картки, на яку був здійснений переказ кредитних коштів, відповідачу підтверджений листом АТ «Державний ощадний банк України» від 23 травня 2024 року, наданий на виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва про витребування доказів.
У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення кредитних коштів, утворилася заборгованість, яка станом на 12 грудня 2023 року склала 36 951,31 грн, з яких: 11 150 грн - тіло кредиту; 24 662 грн - нараховані проценти, 936,22 грн - інфляційні втрати; 203,09 грн - 3% річних.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом «М630648», який зазначений у тексті договору № 4345907 про надання споживчого кредиту від 21 червня 2021 року в розділі 11 «Реквізити та підписи сторін» у графі: «Споживач». А отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано.
ОСОБА_1 факт укладення договору № 4345907 від 21 червня 2021 року не оспорено. Протягом 14 календарних днів з дня укладання договору відповідач, як позичальник, не відмовився від кредитного договору та 18 липня 2021 року, 17 серпня 2021 року і 22 вересня 2021 року здійснювала оплату коштів на виконання взятих на себе зобов`язань.
Кредитним Договором передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди позичальника (пп.3 п. 5.1 Договору).
25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 25-05/2022, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (а.с.67-71).
Договором факторингу визначено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.
Суд першої інстанції з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли цивільні відносини позики, зобов`язання за яким відповідач належно не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, не впливають на правильність висновків суду. Адже відповідачка не заперечує факт отримання кредиту та його погашення. Позивачем надано розрахунок заборгованості, його відповідність умовам кредитного договору перевірено судом апеляційної інстанції, вимог закону і порушень не встановлено.
Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надано, розмір боргу, розрахований позивачем, не спростовано.
Твердження апелянта про те, що ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» позбавлені права нарахування, у період дії в Україні воєнного стану, 3 % річних та інфляційні втрати, є безпідставними, оскільки позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в цій частині (а.с.104), до стягнення заявлено 3% річних, у розмірі 203 грн 09 коп. та інфляційні втрати у розмірі 936 грн 22 коп. за період з 16 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, тобто до введення воєнного стану в Україні і саме ця сума була стягнута судом.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому розрахунку, є помилковими.
Із змісту умов укладеного кредитного договору від 21 червня 2021 року видно, що сторони погодили фіксовану процентну ставку і її стандартний розмір склав 1,90% в день в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4, тобто в межах 30 ти днів, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (п.1.5, 1.5.1).
Оскільки відповідачка частково проводила сплату коштів 18 липня 2021 року,17 серпня 2021 року та 22 вересня 2021 року, тобто виконувала умови договору, то з 21 червня 2021 року по 18 липня 2021 року позивач проводив нарахування відсотків за користування кредитними коштами за зниженою відсотковою ставкою, тобто 1,425% в день (п.1.5.2).
У подальшому, відбулась пролонгація умов договору (п.4), і так як відповідачка припинила сплачувати кошти за договором, позивач, починаючи з 19 липня 2021 року розпочав проводити нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою, тобто 1,90% в день (а.с.21).
Сторони, уклавши договір на власний розсуд, погодили розмір такий процентів за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання, тому такий розмір і повинен стягуватися у відповідності до умов договору.
Отже, не можна вважати, що при нарахуванні розміру відсотків позивач діяв всупереч умов кредитного договору від 21 червня 2021 року.
Посилання на те, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, є помилковими.
Як видно із розрахунку заборгованості, відсотки у розмірі 24 662 грн, які просив стягнути позивач, не носять штрафного характеру, а є відсотками за користування кредитом, які нараховані у межах погодженого сторонами строку кредитування і їх щомісячна виплата передбачена умовами договору.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо строку нарахування процентів.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Пунктом 1.4 умов договору від 21 червня 2021 року строк кредиту визначено на 30 днів, тобто до 21 липня 2021 року.
Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у пункті 4 цього договору.
За положеннями пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному підпунктом 4.2. (підпункти 4.2.1.- 4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених у пункті 4.3 (підпункти 4.3.1.- 4.3.4.) договору.
Відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпунктів 4.2.2 -4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Згідно підпункту 4.3.2 пункту 4.3 кредитного договору споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в підпункті 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку, передбаченому пунктом 4.2 договору.
Відповідачка частково сплачувала кредит, здійснюючи платежі 18 липня 2021 року, 17 серпня 2021 року і останній платіж внесений 22 вересня 2021 року.
Оскільки на дату закінчення строку кредитування ОСОБА_1 мала заборгованість, то відбулась пролонгація договору до 22 вересня 2021 року.
Після цієї дати, відповідачка припинила здійснювати платежі, тому позивач проводив нарахування процентів за користування кредитом протягом 90 днів, тобто до 22 грудня 2021 року.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що проценти розраховано починаючи з 21 червня 2021 року протягом строку дії кредитного договору за зниженою відсотковою ставкою, а після цього строку та протягом 90 днів з дати внесення останнього платежу (22 вересня 2021 року), тобто за період що не суперечить умовам договору, за стандартною процентною ставкою.
За таких обставин, проценти за користування кредитними коштами кредитором нараховано відповідно до умов передбачених договором в межах строку кредитування.
Щодо аргументів апеляційної скарги про розподіл судових витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції зменшуючи розмір таких витрат до 8 000 грн, вважав, що саме такий розмір відшкодування витрат є співмірним із обсягом проведених робіт та наданих адвокатом робіт. При цьому суд врахував, що відповідачка подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вірно врахував складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, заперечення кожним з них щодо розміру витрат на правничу допомогу іншої сторони.
З огляду на наведені обставини, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, які останній просив стягнути, зазначаючи про це у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів враховує обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню витрат на правову допомогу на користь позивача підлягає сума у розмірі 2 000 грн.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 20.01.2025 р.