Ухвала

Іменем України

16 січня 2025 року

м. Київ

справа № 161/1403/24

провадження № 61-16422ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, відшкодування моральної шкоди та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, відшкодування моральної шкоди та спростування недостовірної інформації.

Позов обґрунтований тим, відповідач ОСОБА_2 працюючи слюсарем КВПіА ТОВ «Луцька картонно паперова фабрика», в своїй пояснювальній записці адресованій заступнику генерального директора з безпеки ОСОБА_3 від 02 вересня 2021 року розповсюдив про позивача недостовірні твердження з контекстом: «Наряд допуск для роботи на висоті був оформлений та проведений відповідний інструктаж, в якому слюсар ОСОБА_2 розписався, а ОСОБА_1 - проігнорував». Інформацію « ОСОБА_1 - проігнорував» позивач вважає неправдивою та недостовірною, яка вказує на порушення вимог з охорони праці та техніки безпеки ОСОБА_1 є обманом про його порядність до сумлінного виконання трудового обов`язку, вважає відповідача таким, що не є особою, яка б могла писати будь-які пояснювальні записки зі згадуванням і використанням прізвища позивача, в такому негативному світлі самостійно за власним бажанням.

Вказування « ОСОБА_1 до мене за допомогою не звертався.» свідчить про неправдивість інформації, оскільки нарядом - допуску форми звертання «за допомогою» - не передбачено. Недостовірність інформації викладеній у даній пояснювальній записці ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року полягає у тому, що позивачу ніхто інструктаж по роботі на висоті не проводив і не показував жодних нарядів, не пропонував їх підписувати чи з ними ознайомлюватися і не роз`яснював йому право і можливість його підписувати.

Неправдиві дані вказані в пояснювальній записці ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року вплинули на ускладнення стану самопочуття позивача та спотворене сприйняття зовнішнього світу, на його стосунки з оточуючими та знизило його самооцінку в очах людей, знайомих, що він нібито поганий працівник і створило обстановку глибокого самозасудження його в очах його знайомих, близьких та несе і надалі негатив щодо формування його заниженої моральної самооцінки, як людини, чесного і сумлінного працівника.

Моральну шкоду позивач оцінює в 900 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду

від 14 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що пояснювальна записка

ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 рокунеодноразово була предметом дослідження та їй вже була надана оцінка судом у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у справі

№ 161/927/22 та рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 08 січня 2024 року, що унеможливлює надання повторної оцінки вказаній записці під час розгляду даної справи, оскільки призведе до повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Отже, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання інформації недостовірною є безпідставними, а тому позовна вимога про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в сумі 900 000 грн також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної вимоги про визнання інформації недостовірною.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатись поширенням інформації, як обов`язковий елемент юридичного складу правопорушення, для складу якого є необхідним наявність сукупності обставин, що може бути підставою для задоволення позову та визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, та її спростування.

10 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 30 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 14 листопада 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано заявнику надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

28 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків разом з уточненою редакцією касаційної скарги.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14,

від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011,

від 26 червня 2018 року у справі № 727/1256/16, від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16, від 28 вересня 2022 року у справі № 369/11909/20, в постановах Верховного Суду від 08 червня 2021 року у праві № 918/121/20, від 29 серпня 2018 року у справі № 761/29315/16, від 05 червня 2019 року у справі

№ 758/6022/14, від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15, від 11 грудня 2023 року у справі

№ 504/4099/16, від 01 березня 2021 року у справі 180/1735/16, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16, від 05 грудня 2022 року у справі

№ 214/7462/20, а також пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судові рішення оскаржені з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судом попередніх інстанцій встановлено, що у пояснювальній записці

від 02 вересня 2021 року на ім`я заступника генерального директора з економічної безпеки ОСОБА_3 , слюсар КВПіА ОСОБА_6. надав такі пояснення:

«Доводжу до Вашого відома, що 25.08.2021 року на ранішній нараді в кабінеті начальника КВПіА отримав від начальника ОСОБА_5 завдання на ревізійні роботи пневматичної частини на гофродільниці та допомогти ОСОБА_1 покласти кабель на котельній дільниці. Під час наради отримав інструктаж по роботі на висоті, за що розписався в наряді допуску, ОСОБА_1 проігнорував. На протязі дня займався ревізією пневмосистеми, оформленням дефектних актів. ОСОБА_1 до мене за допомогою не звертався».

Вказані вислови відповідача зокрема «…ОСОБА_1 проігнорував…» позивачем розцінено як поширення недостовірної інформації, що порушує його особисті немайнові права.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 січня 2024 року, яке постановою Волинського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року залишено без зміни, установлено, що пояснювальна записка слюсаря КВПіА ОСОБА_2 від 02 вересня 2021 року була отримана в рамках службового розслідування щодо невиконання трудових обов`язків слюсарем з КВПА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду ОСОБА_1 , яке мало місце

25 серпня 2021 року. За наслідками службового розслідування ОСОБА_1 наказом товариства від 13 вересня 2021 року № 5-с притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Також установлено, що викладена інформація у службовій та пояснювальній записці від 02 вересня 2021 року не може бути предметом захисту особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення. У даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Вказана пояснювальна записка стала підставою для прийняття наказу

від 13 вересня 2021 року № 5-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Рішеннями судів у справі № 161/927/22 не встановлено обставин для визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 незаконними.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

При цьому під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Установивши, що інформація, викладена в пояснювальній записці ОСОБА_2 , в контексті записки « ОСОБА_1 проігнорував», мала інформативний характер для керівництва ТОВ «Луцька картонно паперова фабрика» стосовно викладених у них обставин, а саме щодо невиконання посадових обов`язків позивачем, і за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в ній обставин, та не містять образливих висловів щодо позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду першої та апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Оскільки Верховний Суд встановив необґрунтованість заявлених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то доводи касаційної скарги про недослідження судами наявних в матеріалах справи доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушен ого в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, відшкодування моральної шкоди та спростування недостовірної інформації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун