ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/260/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/502/24 Категорія: 310000000 Бесараб Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВасиленко Л.І., Сіренко Ю.В.
секретар Любченко Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Олійник Н.О. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22.11.2024 (повний текст 02.12.2024, суддя в суді першої інстанції Бесараб Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визначення місця проживання дітей з батьком,

в с т а н о в и в :

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, яким просив прийняти дану зустрічну позовну заяву та об`єднати із позовною заявою ОСОБА_2 справа №700/455/24; розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 ; визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , 2021 року народження та ОСОБА_4 , 2021 року народження з ОСОБА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначено про те, що у провадженні суду перебуває позовна заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому вони перебували з 20.08.2021. Від шлюбу мають спільних дітей двійнят: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .У 2011 році позивач придбав квартиру в м. Києві та після одруження із сім`єю проживали там, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . На початку цього року у позивача захворів батько, тому подружжя прийняло рішення тимчасово переїхати сім`єю жити в АДРЕСА_2 . При спільному проживанні з батьками позивача у подружжя почали виникати конфлікти, що в подальшому призвело до припинення шлюбних відносин. 02.04.2024 ОСОБА_2 разом з дітьми переїхали жити до її матері, яка теж проживає в АДРЕСА_3 , де і проживає до цього часу разом з спільними дітьми. Позовну заяву дружини про розірвання шлюбу він підтримує. Весь цей час з моменту переїзду дружини з дітьми і до тепер позивач лише двічі бачив дітей, дружина всіляко перешкоджає йому з ними бачитись, а тому позивач змушений був звернутися з позовною заявою до суду про визначення місця проживання дітей з ним.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 про відкриття провадження у справі відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки у провадженні цього ж суду перебуває справа зі спору між тими самими сторонами про той самий предмет спору, відкрито провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визначення місця проживання дітей з батьком.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29.07.2024 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22.11.2024 у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено.

Суд вказав, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком позивачем не доведені. Крім того, ухвалюючи рішення у справі суд виходить виключно з інтересів малолітніх дітей, враховуючи особливі потреби дітей пов`язані з їх віком та те, що дітям більше необхідна материнська турбота і піклування та що позитивно сприятиме їх як психологічному так і фізичному розвитку. Згідно з рішенням №200 виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 25.06.2024 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю протягом робочого тижня та з батьком у вихідні дні. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не зазначає місця проживання дітей, оскільки предметом спору є визначення конкретного місця проживання дітей з батьком.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції від 22.11.2024, представник позивача адвокат Олійник Н.О. 20.12.2024 подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вказано на те, що оскаржуване рішення порушує права батька та дітей, а також фактично позбавляє його бути присутнім у житті дітей, з початку конфлікту позивач лише двічі бачив дітей, через перешкоди з боку відповідача. Позивач вважає, що дітям комфортніше буде проживати з ним у власній квартирі у м. Києві, позивач працює в режимі онлайн з дому, і за потреби зможе залишатися вдома, має постійну роботу, постійний офіційний і достатній дохід для утримання дітей та вищу освіту, зможе більше сприяти всебічному розвитку дітей, якісній освіті, можливості відвідувати різні секції та гуртки. Суд при винесенні рішення не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, жодного із свідчень свідків, як і залишено поза увагою, що і батько, і матір створили належні умови для виховання та розвитку дітей, обоє батьків люблять дітей. Вказує, що у разі визначення місця проживання дітей з батьком, він не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо дітей. Також судом не взято до уваги, що бабуся дітей налаштована проти реєстрації у її домоволодіння когось окрім неї, оскільки це впливає на субсидію. Інші аргументи і доводи апелянта тотожні тим, що він вказував у своєму позові до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача представник відповідача адвокат Павленко С.І., вважаючи оскаржуване рішення суду ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані із оплатою правничої допомоги в сумі 4 000,00 грн.

У відзиві на відзив представника відповідача представник позивача адвокат Олійник Н.О. просила відмовити з задоволенні відзиву на апеляційну скаргу, скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22.11.2024 та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору та оплати правничої допомоги в сумі 3 000,00 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Дарницькому ВД РАЦС, актовий запис№1489 від 20.08.2021 (т.1 а.с.13).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, актовий запис №2633 та №2632 (т.1 а.с.14,15).

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29.07.2024 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16-17).

Наразі діти проживають разом з матір`ю у будинку баби ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Дітям створені умови для належного проживання, оскільки мається окрема дитяча кімната з ліжками, дитячими іграшками, шафами для одягу (т.2 а.с.58-61).

Згідно з довідкою №19 від 19.08.2024, виданої Закладом дошкільної освіти ясла-садок «Веселка» відділу освіти смт. Лисянка діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відвідують ЗДО ясла-садок «Веселка» в першій молодшій групі з 30.07.2024 року по теперішній час (т.2 а.с.71).

Висновком Служби у справах дітей виконкому Лисянської селищної ради у питанні визначення місця проживання дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.06.2024 вважається доцільним пропонувати проживання дітей у кожного з батьків. Віддаючи перевагу матері, зважаючи на вік дітей до 3-х років, таким чином, щоб діти проживали з матір`ю з понеділка про п`ятницю, а батько забирав дітей щовихідних на двоє повних суток та додатково міг проводити з дітьми один день серед тижня, визначений за згодою сторін, орієнтовно вечірні години з 16:00 до 19:00 (т.1 а.с.67-68).

Згідно з рішенням Лисянської селищної ради виконавчого комітету №200 від 25.06.2024 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », зокрема, визначено місце проживання дітей з матір`ю протягом робочого тижня та з батьком у вихідні дні (т.1 а.с.66).

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо наявного спору про визначення місця проживання дітей регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 вказаного Закону).

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Така правова позиція, викладена у постанові ВС від 01.03.2023 у справі №643/16285/20.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи вказане нормативно-правове регулювання у системному зв`язку з установленими при розгляді цієї справи фактичними обставинами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно визначив місце проживання дітей з мамою ОСОБА_2 , яка створила належні умови для цього, має постійну роботу, діти влаштовані та відвідують дитячу установу за місцем проживання.

При цьому, з огляду на малолітній вік дітей, саме проживання з матір`ю буде відповідати їх найкращим інтересам, так як забезпечуватиме стійкість усталеного внаслідок тривалого спільного проживання емоційного зв`язку, що вбачається з аналізу наданих по справі висновків Служби у справах дітей з даного приводу.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Отже, відповідні доводи апеляційної скарги на порушення певного обсягу батьківських прав внаслідок визначення місця проживання дитини з матір`ю є безпідставними.

Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у їхньому житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їхнього розвитку, приймати в цьому участь, проводити з ними час, незалежно від того, з ким діти проживатимуть.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги про більш комфортне проживання дітей з батьком у квартирі у м. Києві у більш звичній для них обстановці та можливість батька забезпечити їм належний догляд та увагу апеляційний суд оцінює критично ще й з огляду на те, що як обґрунтовано зазначено у висновку Служби у справах дітей від 25.06.2024, затвердженого рішенням №200 від 25.06.2024 виконкомом Лисянської селищної ради, одна з причин переїзду з м. Києва до смт Лисянка викликана інтересами дітей, оскільки у м. Києві почастішали ракетні обстріли та була вірогідність блекаутів, квартира знаходиться на 23 поверсі, що за відсутності електроенергії позбавляє можливості приготування їжі та вийти на вулицю, швидко зайти в укриття при небезпеці.

Аргументи апеляційної скарги представника позивача про те, що матеріальне становище позивача краще ніж відповідача, він має позитивні характеристики та вищу освіту заслуговують на увагу, однак інтереси дітей з огляду на їх малолітній вік до трьох років та потребу в материнській увазі на цьому етапі їх розвитку переважають, що кореспондується з висновком Служби у справах дітей. При цьому відсутність у матері вищої освіти, про що йдеться в апеляційній скарзі, взагалі не доводить її неналежного ставлення до дітей чи невідповідного рівня турботи, піклування про них, і доказів протилежного суду не надано.

Крім того, той із батьків, що проживає окремо, має змогу безперешкодно спілкуватися з дітьми, що й забезпечуватиме реалізацію його права на участь у спілкуванні та вихованні дітей.

Посилання апеляційної скарги на невірну трактовку висновку Комісії у справах дітей та те що його не було взято до уваги судом першої інстанції при вирішенні позову не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом оскаржуваного рішення, оскільки спір у даній справі стосується лише і виключно визначення місця проживання малолітніх дітей, а в рішенні служби у справах дітей поряд з цим, фактично одночасно вирішено питання щодо порядку участі у вихованні і спілкуванні батька з дітьми, що виходить за межі даного позову.

Інші аргументи апеляційної скарги представника позивача на правильність вищенаведених висновків суду у справі не впливають, адже не доводять, що саме проживання з батьком буде відповідати найкращим інтересам малолітніх дітей. Та як зазначалося вище, згодом визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, за наявності відповідних підстав.Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з ухваленим судом рішенням.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, крім іншого, просив стягнути із позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в сумі 4 000,00 грн.

Представник позивача у відзиві на відзив, крім іншого, просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та з оплатою правничої допомоги в сумі 3 000,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує (незалежно від клопотань учасників судового розгляду): чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У даному випадку апеляційний суд враховує, надання представником відповідача правничої допомоги при складенні відзиву на позовну заяву, а також участь у судовому засіданні у справі в апеляційному суді, тому такий розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та підтверджується наданим розрахунком.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22.11.2024 слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, за положеннями ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути у відшкодування витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи 4000,00 грн., що відповідає співмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Судові витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи та витрат на правничу допомогу слід залишити за вказаним скаржником у зв`язку з відхиленням апеляційних вимог представника позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22.11.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22.01.2025.

Суддя-доповідач

Судді