У х в а л а

17 січня 2025 року

м. Київ

Справа № 202/8608/22

Провадження № 61-6692ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - мати), інтереси якої представляє адвокат Бєлік Андрій Сергійович (далі - адвокат),

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року

у справі за позовом матері до ОСОБА_2 (далі - відповідач, батько) про визначення місця проживання малолітніх дітей і зобов`язання повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю,

за зустрічним позовом батька до матері про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області - та

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2022 року мати звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітніх доньки та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - донька), і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - син), - та зобов`язати відповідача повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю.

2. У лютому 2023 року відповідач подав до суду зустрічний позов, у якому просив визначити місце проживання малолітніх дітей разом із ним.

3. 21 лютого 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні первісного позову та задовольнив зустрічний; розподілив судові витрати.

4. 10 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою заяву матері про забезпечення позову задовольнив частково:

- визначив час спілкування малолітніх дітей із матір`ю у межах Ужгорода кожної другої та четвертої суботи щомісяця з 11:00 до 19:00;

- зобов`язав батька передавати малолітніх дітей матері кожної другої та четвертої суботи щомісяця об 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- першу зустріч матері з дітьми провести у присутності батька, а надалі - без його участі;

- зобов`язав батька забезпечувати можливість безперешкодного та постійного спілкування матері з дітьми із застосуванням будь-якого засобу зв`язку по телефону та відеозв`язку чи через будь-який месенджер («Telegram», «Viber», «WhatsApp»).

5. 11 червня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін; скасував вжиті заходи забезпечення позову.

6. 8 липня 2024 року адвокат в інтересах матері подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове - про задоволення позову матері та відмову в задоволенні зустрічного позову батька. Обґрунтувала так:

- суди першої й апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норми права без урахування таких висновків щодо застосування цих норм, викладених у постановах:

Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2023 року у справі № 501/488/21, від 2 грудня 2020 року у справі № 305/1707/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 607/7767/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, згідно з яким якщо один із батьків перешкоджає іншому брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними, то така поведінка суперечить інтересам дітей і не відповідає сімейним цінностям, а тому місце проживання дітей визначається з другим із батьків, який таких перешкод не чинить;

Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 червня 2024 року у справі № 484/3174/23, від 8 червня 2022 року у справі № 753/23626/17, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 14 грудня 2023 року у справі № 127/20368/21, від 4 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, згідно з яким суди обов`язково мають враховувати факти домашнього насильства, що вчинялися у присутності дітей, а також заборону відповідно до частини другої статті 161 Сімейного кодексу України визначення місця проживання з тим із батьків, який своєю аморальною поведінкою шкодить інтересам дітей;

Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, від 22 грудня 2021 року у справі № 554/1124/20, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 127/20368/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 1 лютого 2024 року у справі № 287/105/18, згідно з яким суди повинні встановити особисті якості батьків, визначити хто з батьків має більш позитивний вплив на дитину;

Великої Палати Верховного суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 4 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21, від 1 липня 2020 року у справі № 138/96/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 28 квітня 2022 року у справі № 759/17341/20, від 30 листопада 2022 року у справі № 523/11247/19, згідно з яким суди зобов`язані встановити чи суперечить висновок органу опіки та піклування інтересам дітей та чи він здійснив ретельне дослідження всіх обставин справи із врахуванням забезпечення найкращих інтересів дітей;

- суди не аналізували поведінку батька, спрямовану на переховування дітей і неповагу до матері;

- суди не врахували рішення суду російської федерації про визначення місця проживання дітей із матір`ю, хоча документи російської федерації є допустимими доказами, про що вказав Верховний Суд у справі № 202/4449/22 від 29 листопада 2023 року;

- аморальну поведінку батька підтверджують рішення суду російської федерації від 24 вересня 2019 року, пояснення батька від 22 серпня 2019 року, відео домашнього насильства та побої матері, нанесені в автомобілі;

- мати є здоровою, здійснює підприємницьку діяльність, має фінансову спроможність забезпечити дітей, а також перебуває в процесі придбання житла у м. Дніпрі. Орган опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області у висновку на виконання вимог ухвали суду від 26 липня 2023 року вказав, що місцем проживання дітей доцільно визначити разом із матір`ю;

- суд помилково взяв до уваги докази, подані після закриття підготовчого засідання, які він не досліджував;

- надана батьком довідка про місце проживання вказує на те, що діти проживають у нежитловому приміщенні. Довідка про місце роботи батька засвідчує його перебування на посаді, якої у компанії не існує;

- висновок спеціаліста ОСОБА_5 від 4 січня 2023 року та протокол психологічного обстеження дитини від 16 жовтня 2023 року не є належними доказами, оскільки вона не має відповідної кваліфікації й акредитації для надання психологічного висновку;

- батько не оплачує навчання доньки у ТОВ «Центр освіти «Оптіма», а син не був і не є учнем тієї школи згідно з листом від 27 жовтня 2023 року № 02-20/1 393;

- батько, змінивши місце проживання як внутрішньо переміщена особа, долучив до справи висновок третього органу опіки та піклування - Оноківської сільської ради Ужгородського району. Однак згідно з листами поліції від 26 березня 2024 року та від 17 квітня 2024 року, талоном-повідомлення єдиного обліку № 4431 діти проживають у місті Ужгороді. Тому вказаний орган опіки та піклування був помилково залучений до справи, а відповідний його висновок суд не може врахувати.

7. 16 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Мати мала вказати дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції та надати за наявності докази на підтвердження цієї дати; подати документ про доплату 4 132,00 грн судового збору з такою кількістю копій, яка відповідає кількості учасників справи.

8. 30 вересня 2024 року адвокат від імені матері подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додав: документ, що підтверджує отримання копії оскарженої постанови; документ про доплату судового збору з копіями відповідно до кількості учасників справи.

9. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

10. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження.

11. Адвокат в інтересах матері додав до касаційної скарги клопотання про зупинення дії постанови апеляційного суду (вх. № 3196/1/216-24), в якому просить зупинити дію цієї постанови до завершення перегляду справи у касаційному порядку та поновити вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

11.1. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (абзац другий частини восьмої статті 394 ЦПК України).

11.2. Суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала (частини перша та друга статті 436 ЦПК України).

11.3. Згідно з оскарженою постановою апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін і скасував заходи забезпечення позову. Мати мотивувала клопотання про зупинення дії постанови апеляційного суду тим, що «оскільки справа буде переглядатись касаційним судом, на період її розгляду існує необхідність зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції задля поновлення вжитих заходів забезпечення»; «з метою налагодження контакту матері та дітей існує гостра необхідність зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції та поновлення ухвали про забезпечення позову»; зупинити дію постанови апеляційного суду слід «з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з дітьми на період розгляду справи у суді, враховуючи, що матір позбавлена можливості спілкуватись з дітьми протягом тривалого проміжку часу тільки через неправомірні дії відповідача, мати та діти повинні бути забезпечені можливістю регулярно бачитись».

11.4. Апеляційний суд скасував заходи забезпечення первісного позову матері, які вжив суд першої інстанції, оскільки погодився із відмовою останнього у задоволенні цього позову та із задоволенням зустрічного позову батька. Мати подала касаційну скаргу на судові рішення судів попередніх інстанцій як у частині вирішення її позову, так і в частині вирішення зустрічного позову батька. Оскільки суди відмовили у задоволенні первісного позову, то поновлення заходів його забезпечення чи зупинення дії постанови апеляційного суду в частині скасування цих заходів і залишення без змін відмови у задоволенні первісного позову, неможливе, оскільки суперечитиме суті інституту забезпечення позову (не може бути забезпеченим позов, у задоволенні якого суд відмовив, і це рішення набрало законної сили). Щодо зупинення дії оскарженої постанови у частині задоволення зустрічного позову аргументів у відповідному клопотанні немає. З огляду на викладене у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

12. 26 вересня 2024 року мати подала заяву про забезпечення позову (вх. № 4317/0/216-24), згідно з якою просила встановити заборону батьку та будь-яким іншим особам вивозити за межі України малолітніх дітей без письмової нотаріальної згоди матері за винятком існування прямої загрози окупації чи ведення бойових дій безпосередньо на території західних областей України. Обґрунтувала так:

- 23 вересня 2024 року вона отримала лист ТОВ «Центр освіти «Оптіма» про відрахування доньки зі школи;

- у листі від 26 червня 2023 року поліція Іспанії повідомила про те, що діти перебувають на території їхньої країни. Однак згодом батько змінив місце їхнього перебування. Тому вони перебувають у розшуку Інтерполу;

- ухвала суду першої інстанції від 1 грудня 2022 року про забезпечення зустрічі дітей із матір`ю була виконана фактично лише у березні 2024 року. Тому для забезпечення безперешкодного виконання рішення суду про задоволення первісного позову просила заяву про його забезпечення задовольнити.

12.1. Верховний Суд відмовляє у задоволенні цієї заяви, оскільки згідно з усталеною практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заходи забезпечення позову не можна вжити на стадії касаційного перегляду судових рішень (див. хоча б ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 755/5043/23, від 3 серпня 2023 року у справі № 522/2211/20, від 19 квітня 2023 року у справі № 24/2021).

13. 26 вересня 2024 року мати подала заяву про постановлення окремої ухвали (вх. № 4317/1/216-24) на дії батька та ОСОБА_6 , в яких є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та на дії невстановлених посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Оноківської сільської ради, в яких є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України. Обґрунтувала заяву тим, що батько та його нова дружина неправомірно отримали статус внутрішньо переміщених осіб і відповідну допомогу.

13.1. Верховний Суд відмовляє у задоволення клопотання матері про постановлення окремої ухвали.

13.2. Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).

13.3. Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (частина перша та речення перше частини десятої статті 262 ЦПК України).

13.4. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом належного реагування на порушення законності, а також виявлення причин і умов, що цьому сприяли, саме під час судового розгляду. Тобто суд може постановити окрему ухвалу за наявності у нього на розгляді конкретної справи, зокрема у разі виявлення порушень, допущених судом нижчої інстанції під час її розгляду (див. ухвали Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справах № 447/849/23, № 447/848/23, № 447/2831/22 і № 447/3172/22, від 12 червня 2023 року у справах № 447/2833/22, № 447/851/23 і № 447/2831/22, від 13 червня 2023 року у справі № 447/2834/22, від 14 червня 2023 року у справах № 447/2835/22 і № 447/855/23, від 15 червня 2023 року у справах № 447/2827/22 і № 447/853/23, від 20 червня 2023 року у справах № 447/2828/22 і № 447/2861/22, від 22 червня 2023 року у справах № 447/856/23, № 447/854/23 і № 447/2835/22).

13.5. Процесуальний закон не передбачає можливості постановлення окремої ухвали Верховного Суду, якщо він не розглядає конкретну справу. Отже, постановити окрему ухвалу Верховний Суд може лише за результатами перегляду справи в порядку касаційного провадження (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2023 року у справі № 447/2831/22).

13.6. З огляду на вказане, оскільки мати просить постановити окрему ухвалу щодо обставин, пов`язаних із отриманням батьком і його новою дружиною, яка не є учасницею спору, статусу внутрішньо переміщених осіб, а ці обставини не входять до предмета доказування у справі № 202/8608/22 за касаційною скаргою матері, у задоволенні відповідного її клопотання колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 260, 261, 262, 389, 394, 395, 420, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей і зобов`язання повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

2. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

3. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року.

4. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

5. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко