П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 січня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2024 року у складі судді Зарева Н.І., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 10 листопада 2016 року у справі № 308/10196/14-ц, таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про визнання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судем Закарпатської області 10.11.2016 у справі № 308/10196/14-ц, таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішення суду, на підставі якого він виданий, було оскаржено заявником у апеляційному порядку. Окрім цього, боржники за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 10.12.2007, на підставі якого виникло зобов`язання, повністю виконали свої зобов`язання перед кредитором, про що 15.07.2019 новий кредитор ОСОБА_2 засвідчила нотаріальною заявою.

Водночас, у поданій заяві ОСОБА_1 просить стягнути із стягувача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 181,76 грн, як безпідставно одержані ним за виконавчим документом.

05 липня 2024 року від заявника надійшло клопотання про зупинення виконання за даним виконавчим документом, у якому ОСОБА_1 також просить стягнути зі стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4 305,77 грн, як такі, що безпідставно одержані стягувачем за виконавчим документом.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2024 року у задоволенні клопотання про зупинення виконання за виконавчим документом - відмовлено.

У задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та ухвалити нову постанову, якою задовольнити подану заяву, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заяви, дав їй неправильну правову оцінку та безпідставно відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Відзиву на апеляційну скаргу не находило.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату,час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні поданої заяви суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

З такими висновками погоджується і колегія суддів з врахуванням наступного.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 218 294,11 грн, а також 2182,94 грн на відшкодування судового збору.

02 листопада 2016 року представник стягувача ПАТ «Дельта Банк» подав до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву про видачу виконавчого листа.

10 листопада 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 308/10196/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 218 294,11 грн та 2182,94 грн судового збору.

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 28 листопада 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може, зокрема, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи подану заяву боржник ОСОБА_1 однією з підстав для визнання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 10 листопада 2016 року у справі № 308/10196/14-ц, таким, що не підлягає виконанню, вважає подання нею апеляційної скарги на рішення суду, на підставі якого виданий даний документ.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги дані доводи боржника та правильно зазначено, що чинним цивільним процесуальним законом передбачено можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі встановлення обставин, які б свідчили про те, що такий виконавчий лист у момент його видачі видано помилково, безпідставно або необґрунтовано у зв`язку з відсутністю обов`язку у боржника.

Станом на час видачі виконавчого листа (10.11.2016), відомостей щодо подання боржником апеляційної скарги, суду, який видав виконавчий документ не було відомо (вона подана тільки 14.03.2017), виконавчий лист було видано після строків, встановлених на апеляційне оскарження, а тому, станом на час видачі даного виконавчого листа не було підстав вважати, що він виданий помилково.

Згідно із ст. 223 ЦПК України, в редакції, як станом на дату проголошення рішення (28.11.2014), так і станом на 10.11.2016 (дата видачі виконавчого документа) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції станом на день проголошення рішення), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Таким чином, станом на час видачі виконавчого листа 10.11.2016, строки подачі апеляційної скарги на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року (10 днів) вже давно пройшли. Рішення суду набрало законної сили.

Прийняття Апеляційним судом Закарпатської області апеляційної скарги боржника не спростовує той факт, що, на момент видачі виконавчого документа, підстав вважати, що суд не мав права видавати виконавчий лист, не було.

У ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені правові наслідки подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ або прийняття такої скарги до розгляду. Зокрема, даною нормою визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду. Таким чином, наслідком прийняття апеляційної скарги до розгляду є тільки зупинення виконавчого провадження, а не визнання виконавчого документу, на підставі якого його видано, таким, що не підлягає виконанню.

Матеріалами справи встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги боржника, суд апеляційної інстанції відхилив апеляційну скаргу та залишив рішення суду першої інстанції без змін, таким чином підтвердивши обов`язок боржника сплатити заборгованість за договором, яка вказана у виданому виконавчому листі № 308/10196/14

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 вказав, що законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність з вищевказаної підстави визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Судом також обґрунтовано не взято до уваги доводи заявниці, що боржники за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 10.12.2007, на підставі якого виникло зобов`язання, повністю виконали свої зобов`язання перед кредитором, про що 15.07.2019 новий кредитор ОСОБА_2 засвідчила нотаріальною заявою.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 53303085 з примусового виконання виконавчого листа № 308/10196/14, виданого 10.11.2016, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 218 294,11 грн та 2182,94 грн судового збору, яке знаходиться на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відкрите 30.07.2017.

Водночас, ОСОБА_1 покликається на те, що вона, як боржник за кредитним договором № 445/ФКВ-07 від 10.12.2007, повністю виконала своє зобов`язання за кредитним договором (а отже і за рішенням суду) перед новим кредитором 15.07.2019.

Тобто, погашення заборгованості за виконавчим документом відбулося вже після його видачі та пред`явлення до примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Факт добровільного виконання обов`язку боржником ОСОБА_3 поза межами виконавчого провадження відсутній, а відтак визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню із зазначеної підстави немає.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає такі підстави для закінчення виконавчого провадження, як «фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом» (пункт 9 ч. 1 даної статті), а також «скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню». Зазначені підстави тягнуть за собою різні правові наслідки, а тому їх слід розрізняти.

Зокрема, згідно із ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, наслідком визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після того як було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, буде уникнення обов`язку боржника сплатити в державний бюджет 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Водночас, ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (фактичне виконання рішення суду), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Боржник у поданій заяві вказує, що рішення суду було виконане вже після відкриття виконавчого провадження, а тому боржник, стягувач та нові кредитори повинні діяти згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 19 даного Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин (у даному випадку - погашення боргу), письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

За ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

У даному випадку ОСОБА_1 покликається на те, що вона зверталася до органу державної виконавчої служби із заявою про закриття провадження у справі, однак, відповіді на вказану заяву не отримала. Однак, за таких обставин, заявниця вправі, згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», звернутися до суду зі скаргою на дії виконавця.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню це особливий інститут, мета якого запобігти необґрунтованому стягненню, у випадках коли обов`язку боржника, як такого, не існувало взагалі, або якщо він був припинений до пред`явлення до примусового виконання, або у разі коли такий виконавчий документ виданий помилково. Даний інститут не є способом закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання рішення, чи з метою ухилення від сплати виконавчого збору. При цьому незгода з діями або бездіяльністю виконавця, який не реагує, або неналежно реагує на звернення боржника щодо фактичного виконання рішення повинне реалізовуватись у передбаченій Законом формі, у вигляді скарги на такі дії, а не у формі визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та правомірно відмовив заявнику у поданій заяві. Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищенаведених норм права, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвала суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: