№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1063/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Ольшевська І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенка Михайла Едуардовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О., у справі № 752/26197/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 21 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4 шляхом обміну електронними повідомленнями згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після заповнення ОСОБА_1 електронної заявки на сайті https://cashberry.com.ua/ ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надіслало пропозицію укласти договір. ОСОБА_1 прийняв пропозицію, і як вказує представник позивача, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконало свої зобов`язання, надавши грошові кошти. Однак, позичальник порушив умови договору, не повернув кредит і не сплатив проценти, що призвело до виникнення заборгованості. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого первісний кредитор за плату передав новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за договором, укладеним із ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 4 від 21 березня 2021 року у сумі 35 894,00 грн., з яких 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 25 894,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, директор ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові ТОВ «Діджи Фінанс», мотивувавши свої висновки тим, що ним не було надано доказів надання ОСОБА_1 кредиту. Звертає увагу на те, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4 від 21 березня 2021 року та того ж дня відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 10 000,00 грн. Дані кошти були перераховані через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією № 31632-14482-44273, про що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/6336/12 від 14 грудня 2022 року. Суд першої інстанції не залишав позов без руху у зв`язку із недостатністю доказів на підтвердження заявлених вимог ТОВ «Діджи Фінанс», а позивач, в свою чергу, був позбавлений можливості надати роз`яснення щодо наданих із позовом додатків та додати додаткові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанас» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,14 % на добу, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого позивач отримав право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, зазначеними в Реєстрі прав вимоги.

ТОВ «Діджи Фінанс» порушило перед судом питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4 від 21 березня 2021 року, яка відповідно до складеного ТОВ «Діджи Фінанс» розрахунку станом на 05 вересня 2022 року становить 35 894,00 грн., з яких 10 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 25 894,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, з огляду на предмет спору та обставини, на які посилалося ТОВ «Діджи Фінанс», останнє було зобов`язане надати суду докази на підтвердження укладення між ТОВ «ФК «Інвест Фінанас» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту №4 від 21 березня 2021 року, надання ОСОБА_1 кредиту у відповідності до умов договору, наявності заборгованості та докази на підтвердження переуступки на його користь прав вимоги за таким договором у відповідному розмірі.

У постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором Верховний Суд зазначив, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За умовами договору про надання споживчого кредиту №4 від 21 березня 2021 року сторонами передбачено надання кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п.п. 2.1., 2.3. вказаного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту.

Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту, в тому числі і шляхом перерахування відповідної суми коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , зокрема, платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо. Також ТОВ «Діджи Фінанс» не надано виписки з особового рахунку по кредитному договору.

Наданий ТОВ «Діджи Фінанс» розрахунок заборгованості, який був складений позивачем не є належним та допустимим доказом надання відповідачу кредиту та наявності заборгованості за цим договором.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

До апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» надало інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» № 62/6336/12 від 14 грудня 2022 року, зі змісту якої вбачається, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» 21 березня 2021 року, була проведена успішна транзакція № 31632-14482-44273 в сумі 10 000,00 грн., номер карти: НОМЕР_1 . Разом з тим, зі змісту вказаної довідки не вбачається, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , а кошти переведені за умовами договору про надання споживчого кредиту №4 від 21 березня 2021 року. Крім того, такий документ не був предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки йому не надавався. ТОВ «Діджи Фінанс» не навело поважних причин ненадання такого доказу суду першої інстанції. Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, у апеляційного суду відсутні підстави для прийняття вказаного документу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4 від 21 березня 2021, укладеним з ТОВ «ФК «Інвест Фінанас».

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник ТОВ «Діджи Фінанс» не спростував висновків суд першої інстанції щодо ненадання ним доказів на підтвердження факту надання ТОВ «ФК «Інвест Фінанас» відповідачу кредиту, наявності заборгованості.

Колегія відхиляє посилання представника ТОВ «Діджи Фінанс» на те, що суд першої інстанції у випадку недостатності доказів на підтвердження заявлених вимог мав залишити позов без руху, а позивач, в свою чергу, був позбавлений можливості надати роз`яснення щодо наданих із позовом додатків та додати відповідні докази, оскільки такі посилання не відповідають вимогам ст. 13 ЦПК України. З огляду на положення ст.ст. 12, 13 ЦПК України, саме позивач мав визначитися із обсягом доказів, на яких він ґрунтує свої вимоги, та надати суду відповідні докази. При цьому слід врахувати, що ТОВ «Діджи Фінанс» є фінансовою компанією та має бути обізнаним щодо того якими саме доказами мають бути підтверджені обставини надання кредиту та наявності заборгованості. Відповідно, ризики ненадання таких доказів мають бути покладені саме на ТОВ «Діджи Фінанс».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

/

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенка Михайла Едуардовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді