СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/629/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - Товариство) про стягнення понесених судових витрат в цивільній справі за позовом Товариства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

08 січня 2025 року, до початку розгляду справи по суті, до суду через підсистему «Електронний Суд» ЄСІКС надійшла заява Товариства про залишення зазначеного позову без розгляду та повернення йому судового збору, сплаченого при поданні позову.

08 січня 2025 року суд постановив ухвалу про залишення позову без розгляду, в якій також відмовив Товариству в поверненні судового збору, сплаченого при поданні позову.

17 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний Суд» ЄСІКС надійшла заява Товариства, подана ОСОБА_3 , про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат, понесених Товариством у цій справі, а саме судового збору в сумі 3 028,00 гривень та витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на послуги відправлення поштової кореспонденції), в сумі 190,00 гривень в рівних частках з кожного.

Заява мотивована тим, що позов був залишений без розгляду на підставі заяви Товариства внаслідок задоволення відповідачами позовних вимог після пред`явлення позову. Відтак Товариство на підставі ч. 3 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) має право на відшкодування понесених судових витрат з відповідачів.

Дослідивши вказану заяву, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункт четвертий частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз наведеної норми свідчить, що вона встановлює два правила розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову: загальне (наведене у першому реченні ч. 3 ст. 142 ЦПК України) і спеціальне (наведене у другому реченні ч. 3 ст. 142 ЦПК України).

За загальним правилом, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. У тому ж разі, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, понесені позивачем витрати можуть бути стягнуті з відповідача за його заявою.

Отже, ч. 3 ст. 142 ЦПК України підлягає застосуванню лише у випадку, коли позивач відмовився від позову, а не в разі залишення позову без розгляду. Вжите у другому реченні ч. 3 ст. 142 ЦПК України словосполучення «якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову» слід тлумачити у системному взаємозв`язку із першим реченням ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Про це свідчить зафіксований законодавцем сполучник «однак», який підкреслює встановлення загального і спеціального правила розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову.

У вказаній справі Товариство від позову не відмовлялося, а просило залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, норма ч. 3 ст. 142 ЦПК України не є релевантною до спірних правовідносин.

Суд також акцентує, що відмова від позову і залишення позову без розгляду мають різні процесуальні наслідки. Так, особа, позов якої залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

За змістом приписів п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відмова від позову має наслідком закриття провадження у справі. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України).

Частину п`ята статті 142 ЦПК України, на яку посилається представник Товариства, суд не застосовує, оскільки вказана норма регулює випадки компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви Товариства суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 13, 133, 257, 258, 260, 353-355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про стягнення понесених судових витрат в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ю.В. Кравченко