Єдиний унікальний номер судової справи: 945/1415/24
Провадження № 22-ц/812/58/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

20 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 945/1415/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Квєтка І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

10 червня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Угоду про сплату аліментів з відповідачем не укладали. Позивач вказувала, що ОСОБА_1 ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину, який законодавчо розподіляється на батьків рівноцінно.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив призначити аліменти з 10 серпня 2024 року, враховуючи раніше сплачені платежі, які стягувати безпосередньо на користь сина за аморальної, на його думку, поведінки позивача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2024 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Снігурівського районного суду Миколаївської області.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2024 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати свого сина, угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, а також з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, виходячи з рівності прав обох дітей сторін на належне утримання від своїх батьків, суд вважав за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку ( доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив частково або повністю скасувати рішення суду, змінити спосіб і розмір призначених аліментів, встановлених судовим наказом від 25 березня 2018 року Снігурівським районним судом Миколаївської області, стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у твердій грошовій сумі 3196 грн, зарахувати, сплачені ним на особовий рахунок ОСОБА_3 , згідно наданих квитанцій 8 000 грн і кошти передані в готівковій формі особисто ОСОБА_3 6 000 грн, як сплачені аліменти на виконання судового наказу від 25 серпня 2018 року, визнати недійсним місце реєстрації позивачки і зобов`язати її зареєструватись згідно постанови КМУ №265 від 07 лютого 2012 року, визнати недійсною довідку, надану позивачкою, як ВПО і зобов`язати її зареєструватись за дійсним місцем проживання.

Відповідач вказував, що аналізуючи його майновий стан суд в рішенні вказав, що він має будинок за адресою АДРЕСА_1 . Проте, не врахував надану ним суду копію витягу з Державного реєстру речових прав про припинення речового права у зв`язку із знищенням будинку і зняття його з обліку в БТІ. У зв`язку з тим, адреса реєстрації позивачки не є дійсною.

Крім того, у своєму позові ОСОБА_2 не вказала, що нею вже подавався позов з тими самими вимогами до того же самого позивача. Судовим наказом Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року стягнуто з нього на користь позивачки аліменти на трьох дітей сторін. Незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 старша донька досягла повноліття, ОСОБА_2 не звернулася до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, тоді як він продовжував сплачувати аліменти у визначеному розмірі частини від його доходів, як в грошовому, так і в натуральному еквіваленті. Крім того, як йому відомо позивачка витрачає сплачені ним аліменти не за призначенням. З квітня 2024 року, по узгодженню з сином, на виконання судового наказу, він перераховує аліменти на його особистий рахунок. Фактично позивачем подано позов про збільшення розміру аліментів визначених за судовим наказом, що потребує витребування підстав для обґрунтування. Не зважаючи на те, що він має хронічні захворювання і одноосібно утримує малолітню доньку ОСОБА_4 , яка теж потребує тривалого медичного обстеження і лікування, відповідач пропонував визначити сплату аліментів в рекомендованому розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на даний час складає 3 196 грн щомісячно. Даний позов не міг бути розглянутий в спрощеному позовному провадженні. Зазначав, що суд не врахував усіх фактичних обставин справи, а також сплачені ним аліменти в добровільному порядку на виконання судового наказу від 18 вересня 2018 року і сплачені вже після подання позову, що призвело до подвійного стягнення аліментів. До того ж, вказував, що позивачка злісно ухиляється від сплати аліментів на малолітню доньку ОСОБА_5 , які повинна сплачувати за рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, пояснив, що на час винесення судового наказу у 2018 році він отримував, як пенсію, так і заробітну плату. На сьогоднішній день він отримує лише пенсію.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будучи 10 грудня 2024 року повідомленою про день, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

20 січня 2025 року від представника позивачки адвоката Зачепіло З.Я. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачки у справі, де вона просила також відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони з 13 травня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 червня 2021 року розірвано рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області (а.с.12-15).

Сторони є батьками трьох дітей, двоє з яких неповнолітні: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї другої заробітку (доходу) батька ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Судовий наказ набрав законної сили 25 вересня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 донька сторін ОСОБА_6 досягла повноліття.

З інформації Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24 травня 2021 року встановлено, що за даними АСВП виконавчі документи про стягнення аліментів, за яким боржником визначено ОСОБА_1 на виконанні в органах державної виконавчої служби Миколаївської області не перебувають (а.с.58).

Рішенням Шевченківської сільської ради №519 від 23 листопада 2023 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.74).

На підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2024 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року, на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) матері, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2023 року і до повноліття дитини.

Син сторін - ОСОБА_3 проживає з позивачкою, що підтверджується копією Витягу з Реєстру територіальної громади №2023/008210398 від 11 жовтня 2023 року, та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 листопада 2022 року №4803- та №4803-, згідно яких фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як внутрішньо переміщених осіб визначено за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-11).

Відповідач ОСОБА_1 військовий пенсіонер, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має ряд хронічних захворювань, за місцем проживання характеризується позитивно, періодично добровільно переказував кошти на утримання сина, що позивачкою не заперечується.

Угоду про сплату аліментів на сина сторони не укладали.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 ухиляється від свого обов`язку утримувати сина, який проживає з нею.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша третя статті 13 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частина третя статті 183 СК України регламентує, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

У даній справі 07 березня 2020 року старшій дитині сторін виповнилося 18 років. Позивачка з позовом про визначення розміру аліментів на сина у цьому році не зверталася, а тому відповідно до викладених вимог закону на утримання сина ОСОБА_8 з відповідача повинні стягуватися аліменти у розмірі 1/6 частки його доходів.

У 2024 році позивачка звернулася з таким позовом до відповідача і просила визначити розмір аліментів у сумі 1/4 частки його доходів.

Викладене свідчить, що позивач просить збільшити розмір аліментів, який утримується з відповідача.

У такому разі обставинами, якими одержувач аліментів повинен керуватися при зверненні до суду є обставини, які визначені статтею 192 СК України щодо матеріального та сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін.

Разом з тим, позивач при зверненні до суду обґрунтовувала позовні вимоги виключно тим, що син проживає з нею та ОСОБА_1 ухиляється від свого обов`язку утримувати сина.

Натомість позивачка не посилалася та не довела, що матеріальне становище та стан здоров`я відповідача покращився з 2018 року.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що його матеріальне становище та стан здоров`я не покращились з 2018 року, а з 2024 року сімейний стан - змінився, оскільки з ним за рішенням суду було визначено місце проживання доньки сторін.

Системний аналіз вказаної норми та статті 192 СК України свідчить, що стягувач аліментів може звернутися з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, якщо один з них досяг повноліття. Однак, якщо у позові йде мова про збільшення розміру аліментів, то вступають у дію правила про доведення обставин можливості сплати платником аліментів більшої суми аліментів.

Норми частини третьої статті 183 СК України фактично є роз`ясненнями, як треба діяти батькам та виконавцю, рішення суду у випадку досягнення повноліття одним з дітей, на яких аліменти стягнуті єдиною часткою від заробітку (доходу) матері чи батька.

Зміст вказаної норми регламентує, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Тобто, хоч стягувач аліментів, хоч платник аліментів може після досягнення одним з дітей повноліття звернутися з позовом до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, а отже, це може бути позов як про збільшення розміру аліментів, так і про зменшення. У випадку, якщо з таким позовом ніхто не звернувся, то аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів не підлягають задоволенню. Проте, позивач не позбавлена можливості у разі зміни обставин пред`явити новий позов про збільшення розміру аліментів на сина сторін.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, не звернув уваги на те, що судовим наказом з відповідача стягненні аліменти, зокрема на сина сторін та позивач не довела підстав зміни розміру аліментів при досягненні повноліття найстаршою дитиною, та такими обставинами позов не обґрунтовувала, то рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом раніше сплачених ОСОБА_1 коштів на утримання сина, колегія суддів зазначає, що розмір наданого відповідачем утримання за вказаний ним період може бути врахований при визначенні розміру заборгованості за аліментами.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права щодо розгляду справи в спрощеному позовному провадженні не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень, визначених п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Оскільки спір стосується збільшення розміру аліментів, то суд першої інстанції відповідно до приписів зазначеної статті, з огляду на відсутність клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, правильно розглянув справу у порядку спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Відповідно до приписів частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Інші вимоги апеляційної скарги не приймаються і не розглядаються апеляційним судом, оскількине були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач має пільги щодо сплати судового збору у справі про стягнення аліментів.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 1 816 грн 80 коп. судового збору. За результатами апеляційного перегляду у задоволенні позову відмовлено, тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір підлягає компенсуванню за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений за квитанцією до платіжної інструкції АТ «Ощадбанк» №7 від 21 листопада 2024 року судовий збір в розмірі 1 816 грн 80 коп. за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.