ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2090/25 Справа № 185/9088/24 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 02 квітня 2008 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-2494/2008 ухвалено рішення, згідно якого з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення було відкрито виконавче провадження № 64424022, заборгованість за яким станом на липень 2022 року становить 163 211,38 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 02 червня 2022 року у справі № 185/151/22 збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року, з 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення також було відкрито виконавче провадження № 69578885, заборгованість за яким за період з 04 липня 2022 року по 29 липня 2024 року становить 96 185,73 грн.

Отже, сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів за вказаними виконавчими провадженнями становить 259 397,11 грн.

Також позивачка зазначала, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року у справі № 185/1540/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по 01 січня 2022 року в розмірі 157 059,00 грн.

За підрахунками позивачки за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року розмір пені становить 565 559,40 грн.

Враховуючи, що розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості зі сплати аліментів, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року в розмірі 259 397,11 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року в розмірі 102 338,11 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно розрахував суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, не врахував наявність у відповідача непогашеного ним та вже існуючого боргу в розмірі 163 211,38 грн. до січня 2022 року, а пеня за неї стягнута лише до січня 2022 року. Суд помилково вважаючи, що минула сума боргу відповідачем була погашена, розрахував загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів неправильно. Також суд при підрахунку суми пені помилково використав лише розрахунки державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів з січня 2022 року по липень 2022 року та з 04 липня 2022 року по 29 липня 2024 року в загальному розмірі 102 338,11 грн.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Разом з тим, поштові відправлення, адресовані відповідачу повернулись не врученими з відмітками на конвертах про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 2008 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області у справі № 2-2494/2008 ухвалено рішення, згідно якого з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення було відкрито виконавче провадження № 64424022 (а.с.24-25), заборгованість за яким за підрахунками державного виконавця станом на липень 2022 року становить 163 211,38 грн. (а.с.15).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 02 червня 2022 року у справі № 185/151/22 збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року, з 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-20).

На виконання вказаного судового рішення також було відкрито виконавче провадження № 69578885 (а.с.26), заборгованість за яким за підрахунками державного виконавця за період з 04 липня 2022 року по 29 липня 2024 року становить 96 185,73 грн. (а.с.17).

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року у справі № 185/1540/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по 01 січня 2022 року в розмірі 157 059,00 грн. (а.с.21-23).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не надано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При здійсненні розрахунку пені суд врахував положення частини першої статті 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року. При цьому, колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок та вважає його вірним.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, застосувавши положення статті 196 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені в розмірі 102 338,11 грн.

Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд першої інстанції правильно виходив з розміру заборгованості по аліментам, який визначений державним виконавцем у розрахунках заборгованості, яким надано оцінку та враховано при розгляді даної справи.

Також суд врахував правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Встановлено, що за період з січня 2022 року по липень 2022 року включно державним виконавцем нараховано аліменти у загальному розмірі 263,86 + 2 726,58 + 2 726,58 + 2 726,58 + 2 726,58 + 2 661,10 + 2 661,10 = 16 492,38 грн., ОСОБА_2 сплачено 10 340,00 грн. (5 009,00 + 5 331,00), тому заборгованість за зазначений період складає 6 152,38 грн. (16 492,38 10 340,00), що суд першої інстанції вірно враховував при визначенні розміру неустойки.

За період з 04 липня 2022 року по 29 липня 2024 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів, розрахований державним виконавцем, складає 96 185,73 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року становить 102 338,11 грн. (6 152,38 + 96 185,73).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був обізнаний про рішення суду, а тому зобов`язаний сплатити неустойку за весь період невиконання рішення суду про стягнення аліментів, є безпідставними, так як суд надав належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, врахував, що пеня за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по 01 січня 2022 року стягнута заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року у справі № 185/1540/22.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно визначив суму заборгованості за аліментами є безпідставними та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами. При цьому, зазначена державним виконавцем у розрахунку від 17 травня 2019 року сума заборгованості за аліментами 163 211,38 грн., на яку посилається позивачка, була обчислена ним станом на 01 січня 2022 року, у розрахунок цієї заборгованості включені також періоди несвоєчасної сплати аліментів з березня 2018 року по 31 грудня 2021 року, тоді як предметом позовних вимог у цій справі є період з 01 січня 2022 року по 30 липня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу, що подвійне стягнення судовими рішеннями суми за один й той же період недопустиме.

Вимога позивачки про повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання судового рішення про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, є безпідставною та не позбавляє її права звернутись до суду з відповідними позовними та за іншого правового обґрунтування.

Фактично, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров