головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
провадження № 22-ц/824/473/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - позивач, ТОВ «Коллект Центр») звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 04 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №2883450, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 000 грн на 29 днів до 02 вересня 2021 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% від суми позики за кожний день користування позикою.

У подальшому на підставі укладених між сторонами додаткових угод №1,2 до договору позики строк позики неодноразово продовжувався кожного разу на 30 днів.

09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою».

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконував, не здійснював платежів у рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 06 червня 2023 року становить 52 588 грн та складається з: 4 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 46 568 грн - заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 2 020 грн - заборгованості з комісії.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 30 000 грн, з яких 4 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 23 980 грн - заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 2 020 грн - заборгованості з комісії, а також судові витрати у справі та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики №2883450 від 04 серпня 2021 року у розмірі 30 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 2684 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після укладення договору позики відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконував, не здійснював платежів у рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що маніпулюючи несправедливими умовами договору, позивач збільшив суму боргу відповідача через подвійне обкладання процентами суми кредиту, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги та не надав цьому факту належної оцінки.

Підвищена процентна ставка за прострочення кредиту, якає штрафною санкцією, починаючи з 24 лютого 2022 року підлягає безумовному списанню відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15 березня 2022 року.

Апелянт вказує, що сама сума позову є необґрунтованою, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, не з`ясований ступінь повноважень директора ТОВ «Коллект Центр», сума комісії у розмірі 2 020 грн не передбачена умовами договору.

А також вказує на порушення порядку, передбаченого статтею 134 ЦПК України, що повинно було перешкодити суду першої інстанції задовольнити заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі відсутні докази надання правничої допомоги.

Судом першої інстанції проігноровано той факт, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

ТОВ «Коллект Центр» подало пояснення на апеляційну скаргу, де заперечило проти її задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Судом встановлено, що 04 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №2883450шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частин 6 і 12 п. 1 статті 3, статті 12, п. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», частини 1 статті 205 ЦК України).?

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора смс-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей 641, 644 ЦК України.

Пунктом 2.1. договору позики встановлено, що за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж саму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

Строк дії договору - період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики.

Строк позики - період протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4. договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди.

Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.3.2 договору).

Сума позики: 4 000 грн (п.2.3.3 договору).

Строк позики: до 02 вересня 2021 року (29 днів) (п.2.3.4 договору).

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,01 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.2 договору).

Базова процентна ставка за позикою фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.4.4 договору).

Розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п.2.5 договору).

Відповідно до Розрахунку за договором позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року (додаток №1) сторонами встановлено графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів (розмір акційний, фіксований 0,01 %) у розмірі 11 грн 60 коп. за 29 днів, а саме: з 04 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року.

02 вересня 2021 року до договору позики було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої строк позики продовжено на 30 днів до 02 жовтня 2021 року.

Відповідно до Розрахунку за додатковою угодою №1 до договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року (додаток №2) сторонами встановлено графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів у розмірі 2 388 грн за 30 днів, а саме: до 02 жовтня 2021 року.

30 вересня 2021 року до договору позики було укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої строк позики продовжено на 30 днів до 30 жовтня 2021 року.

Відповідно до Розрахунку за додатковою угодою №2 до договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року (додаток №3) сторонами встановлено графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів у розмірі 2 388 грн за 30 днів, а саме: до 30 жовтня 2021 року.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах кредитодавець має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Як встановлено судом, відповідач отримав кредит у сумі 4 000 грн на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - НОМЕР_2 , призначення платежу: зарахування 4 000 грн на карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 26 квітня 2023 року платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів.

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 4 000 грн, відповідач не надав жодних доказів про те, що платіжна карта № НОМЕР_1 йому не належить.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Як встановлено вище, договір позики №2883450 від 04 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» і відповідачем договором укладений в електронній формі.

Згідно з правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.».

У п. 2.4.4. та п. 2.5. договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року чітко вказані і обмовленні проценти за користування позикою та прострочення сплати позики.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань проценти на прострочену позику нараховуються у розмірі визначеному п.2.5 договору, а саме у розмірі 1,01% від суми позики, за кожен день прострочення.

Відповідачем укладено додаткові угод №1 та №2 до договору позики та підписані розрахунки як до договору позики так і до додаткових угод, де чітко визначений розмір процентів які відповідач повинен сплатити:

11 грн 60 коп. за 29 днів з 04 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року,

2 388 грн за 30 днів з 02 вересня 2021 року по 02 жовтня 2021 року,

2 388 грн за 30 днів з 30 вересня 2021 року по 30 жовтня 2021 року.

Всього: 4 787 грн 60 коп.

Позика відповідачем станом на 30 жовтня 2021 року не повернута.

Тобто після 30 жовтня 2021 року настало прострочення виконання зобов`язання по поверненню позики та фіксована ставка почала становити 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики.

Відповідно до преамбули договору позики, строк дії договору - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики, який може бути продовжений.

Отже, строк дії договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був продовжений до 30 жовтня 2021 року та сплив через три місяці після спливу продовженого строку позики, тобто, 30 січня 2022 року.

09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою».

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №09/02-2022 від 09 лютого 2022 року було відступлено заборгованість за позикою у розмірі 4 000 грн та заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 6 368 грн, заборгованість за прострочену на прострочену позику у розмірі 2 020 грн.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал».

Згідно з розрахунком позивача ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10 січня 2023 року становить 46 568 грн, що складається з

заборгованості у розмірі 6 368 грн станом на 09 лютого 2022 року,

заборгованості з комісії у розмірі 2 020 грн,

нараховані проценти за період з 09 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року за відсотковою ставкою 1,99% в день у розмірі 26 666 грн,

нараховані проценти за період з 09 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року за відсотковою ставкою 1,01% в день у розмірі 13 534 грн.

Звертаючись з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 23 980 грн та заборгованість з комісії у розмірі 2 020 грн.

Разом з тим, враховуючи, що строк дії договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 сплив через три місяці після спливу продовженого строку позики, тобто 30 січня 2022 року, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування з 09 лютого 2022 року по 09 січня 2023 року.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Оскільки, ТОВ «Коллект Центр» одержало право (замість кредитодавця) вимагати від відповідача виконання всіх грошових зобов`язань за договором позики, право вимоги за яким передано, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 368 грн, де: 4 000 грн - тіло кредиту, 6 368 грн - заборгованість за відсотками.

А отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини у справі, однак дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків, що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні з 23 980 грн до 6 368 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів слід відмовити.

Перевіривши умови договору позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , апеляційний суд встановив, що його умовами не передбачено нарахування та сплату будь яких комісій. З огляду на це, позовні вимоги про стягнення заборгованості з комісії у розмірі 2 020 грн задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що підвищена процентна ставка за прострочення кредиту, починаючи з 24 лютого 2022 року підлягає безумовному списанню відповідно до Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, то апеляційний суд вказані доводи відхиляє з огляду на те, що період за який стягуються проценти за користування грошовими коштами закінчився 30 січня 2022 року до набрання вказаним Законом чинності. А відповідно до статті 58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Щодо доводів апелянта про те, що не з`ясований ступінь повноважень директора ТОВ «Коллект Центр», то апеляційний суд відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Рішення суду про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відсутнє.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року в частині стягнення заборгованості по процентамзмінити, зменшивши розмір заборгованості по процентам з 23 980 грн до 6 368 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів слід відмовити. Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 рокув частині стягнення заборгованості тіла кредиту у розмірі 4 000 грн залишити без змін. Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року в частині стягнення заборгованості з комісії у розмірі 2 020 грн скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог у розмірі 35% (10 368 грн/30 000 грн), рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 рокув частині стягнення судового збору за подання позовної заяви слід змінити, зменшивши розмір судового збору з 2 684 грн до 939 грн 40 коп. (2 684 грн*35%).

Також, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2 616 грн 90 коп. (4 026 грн - (4 026 грн * 35%)).

Підсумовуючи, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий у розмірі 1 677 грн 50 коп. (2 616 грн 90 коп.- 939 грн 40 коп.)

Щодо судових витрат на правову допомогу.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» заявило про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове ріше

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано:

договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року № 02-01/2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассісанс»;

прас-лист АО «Лігал Ассісанс», затверджений загальними зборами;

заявка на надання юридичної допомоги №82 від 01 травня 2023 року;

акт про надання юридичних послуг від 10 травня 2023 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг адвокатом послуг становить 9 000 грн, до якої входить:

надання письмової консультації: 1 години, вартість 1 години 3 000 грн, разом 3 000 грн;

складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 годин, вартість 1 години 1500 грн, разом 6 000 грн;

В іншій частині заявлених витрат надані позивачем докази є належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правову допомогу під час розгляду справи, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідачем, якому направлено копію позовної заяви, де вказано про відшкодування витрат на правову допомогу, у відзиві на позовну заяву не заявлено про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем порядку, передбаченого статтею 134 ЦПК України, оскільки позивачем не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, то вказані доводи відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки до позовної заяви додані докази на підтвердження вартості послуг правничої допомоги, а в прохальній частині позовної заяви зазначено вимогу про їх стягнення.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 3 150 грн (9 000 грн* 35%).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 17 листопада 2023 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306, ) заборгованість за договором позики № 2883450 від 04 серпня 2021 року у розмірі 10 368 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн, заборгованості за процентами у розмірі 6 368 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3 150 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 677 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська