Справа №478/1405/23 пров. №2/478/12/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Луговської А.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представників відповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ще Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою, шляхом скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки,

В с т а н о в и в:

15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою, шляхом скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №095272 він є власником земельної ділянки, площею 7,67 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області.

В 2013 році за усною домовленістю передав зазначену вище земельну ділянку в тимчасове користування ОСОБА_8 .

У 2020 році до нього особисто звернувся ОСОБА_8 з пропозицією офіційно укласти договір оренди землі, але він відмовився укладати та підписувати договір оренди землі, оскільки останнім було відмовлено йому у виплаті наперед грошових коштів за користування земельною ділянкою. Відповідно до існуючих раніше усних домовленостей ОСОБА_8 і надалі продовжував використовувати належну йому земельну ділянку, при тому, що ним було повідомлено останнього, про те що в подальшому він має намір укласти договір оренди належної йому земельної ділянки з іншим фермером.

Так, у 2022 році від жителів с. Троїцько-Сафонове йому стало відомо, що ОСОБА_8 помер, а його дружина відповідач ОСОБА_3 продовжує і надалі користуватися належною йому земельною ділянкою. Маючи намір укласти договір оренди земельної ділянки він звернувся до Державного реєстратора, де отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, звідки дізнався про те, що існує договір оренди землі, дата укладення 25.10.2021 року, який начебто був укладений між ним та ОСОБА_8 , строком на 7 років.

Зазначив, що договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_8 не укладав та не підписував, тому просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, площею 7,6740 га, кадастровий номер: :08:000:0021, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка належить йому ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом скасування державної реєстрації, договору оренди земельної ділянки б/н від 25.10.2021 року укладеного між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , зареєстрованого 19 листопада 2021 року індексний номер: 61718919 та повернення земельної ділянки йому ОСОБА_1 , як законному власнику, стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

03 січня 2024 року представником відповідачів ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що дійсно 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,6740 га, кадастровий номер: :08:000:0021, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, строком на 7 років, зі сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 11511 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Після смерті ОСОБА_8 його майнові права, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 липня 2023 року, успадкували: дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_7 . На даний час безпосереднє утримання та використання земельних ділянок, в тому числі і спірної, за спільною згодою спадкоємців, здійснює ОСОБА_4 . Так, після оформлення спадщини, у вересні-жовні 2023 року відповідач ОСОБА_4 зустрічався з позивачем ОСОБА_1 в м. Кривий Ріг та повідомляв останнього про те, що він та його мати з сестрою успадкували, після смерті батька ОСОБА_8 майнові права щодо оренди земельної ділянки та мають намір в подальшому її використовувати і виконувати всі зобов`язання перед останнім, які покладені на них згідно договору, в тому числі і стосовно виплати орендної плати. В свою чергу, позивачем ОСОБА_1 було повідомлено відповідача ОСОБА_4 про намір продати земельну ділянку іншій особі, на зауваження останнього про те, що дія договору до 25 жовтня 2028 року, позивач попросив у відповідача договір оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2021 року, з метою детального ознайомлення. Представник відповідачів зазначив, що твердження позивача ОСОБА_1 про те, що належна йому земельна ділянка площею 7,6740, кадастровий номер: :08:000:0021, з 2013 року по 2020 рік за усною угодою перебувала у тимчасовому користуванні ОСОБА_8 , будь-яких договорів він з останнім не укладав та не підписував, про наявність договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2021 року він дізнався після звернення до Державного реєстратора не відповідають дійсності, оскільки окрім договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2021 року, між ним та ОСОБА_8 було укладено в квітні 2009 року договір оренди землі строком на 5 років, та 28 січня 2015 року договір оренди землі строком на 5 років. Зазначені договори укладались сторонами в письмовому вигляді та за взаємною згодою, були зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства, за користування земельною ділянкою сплачувались податки та військовий збір, позивачу ОСОБА_1 своєчасно нараховувалась та виплачувалась орендна плата, що свідчить про вчинення останнім конклюдентних дій, зокрема отримання орендної плати від орендаря та визнання ним факту укладання договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2021 року. З огляду на зазначені вище обставини позивач ОСОБА_1 не міг бути необізнаний щодо оренди спірної земельної ділянки, та підписання договору оренди землі. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вважають, що твердження позивача ОСОБА_1 щодо не укладання ним договору оренди не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві (а.с.39-44 том 1).

Ухвалою суду від 19 січня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року, у підготовчому судовому засіданні, провадження у справі зупинене в зв`язку з призначенням судово-почеркознавчої експертизи.

22 травня 2024 року Миколаївським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України матеріали справи повернено без виконання ухвали суду від 19 лютого 2024 року.

Ухвалою суду від 24 травня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року, у підготовчому судовому засіданні, провадження у справі зупинене в зв`язку з призначенням судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , яка крім того, діє і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , їх представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали пояснили, що договір оренди земельної ділянки площею 7,6740 га, кадастровий номер: :08:000:0021 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено із додержанням норм чинного законодавства, вважають, що заявлені позивачем вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, є безпідставними та необґрунтованими, тому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа - Відділ №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши доводи сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 7,67 га, кадастровий номер :08:000:0021, яка розташована в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №095272, виданого Казанківською райдержадміністрацією Миколаївської області 01 квітня 2005 року (копія) (а.с.11 том №1).

25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір оренди земельної ділянки №б/н, площею 7,6740 га, кадастровий номер :08:000:0021. Термін дії договору становить 7 років (п.3.1. Договору). Державну реєстрацію якого проведено 15 листопада 2021 року, номер запису про інше речове право: 45158397, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020 (а.с.12, 216-218 том №1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 червня 2022 року (копія), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 43 років у м. Новий Буг Баштанського району Миколаївської області, про що 08 червня 2022 року складено відповідний актовий запис за №127 (а.с.45 том №1).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право оренди земельної ділянки площею 7,6740 га, кадастровий номер :08:000:0021, згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 25 жовтня 2021 року.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 за законом є: дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_7 .

19 липня 2023 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В., спадкоємцям майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку майна кожному. Спадщина, на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво, складається з: права оренди цілої земельної ділянки, на земельну ділянку площею 7,6740 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Миколаївська область, Баштанський район, Казанківська селищна рада, кадастровий номер :08:000:0021, що належало спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 25 жовтня 2021 року. Право оренди земельної ділянки на вказану земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором Казанківської селищної ради Миколаївської області Слободанюком В.О. 15 листопада 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 45158397, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020 (копія) (а.с.46 том №1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 350605729 від 17 жовтня 2023 року (а.с.47-48 том №1), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є орендарями 1/3 частки кожен права оренди - земельної ділянки площею 7,6740 га, кадастровий номер :08:000:0021, яка розташована в межах території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно договору оренди землі №б/н, укладеного 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , строком на 7 років, дата закінчення дії: 25 жовтня 2028 року, з автоматичним продовженням дії договору.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Виходячи із змісту вимог ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При вирішенні даного цивільного позову суд керується висновком Великої Палати Верховного Суду України в справі №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч.1 ст.215 ЦК України, так і у ст.ст.229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі, а згідно ст.18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, що узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/115-24/11634-ПЧ від 06.09.2024 року встановлено, що підпис у графі «Орендодавець» від імені ОСОБА_1 у договорі оренди земельної ділянки №б/н від 25 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , про що у Державному реєстрі про реєстрацію іншого речового права вчинено запис за №45158397, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.244-248 том 1).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зазначений висновок експерта не заперечували та не спростовували.

Доводи відповідачів та їх представників щодо підписання спірного договору позивачем не заслуговують на увагу, оскільки допитана в якості свідка мати позивача ОСОБА_1 повідомила про те, що спірний договір її син не підписував, свою земельну ділянку за усною домовленістю він передав у тимчасове користування ОСОБА_3 , який за життя вчасно сплачував кошти за користування землею, але коли сину потрібна була операція останній відмовився дати гроші наперед. Зазначила, що оригінал спірного договору оренди землі її син знайшов у неї серед документів, як саме зазначений договір опинився у неї не пам`ятає, але припускає, що був привезений самим ОСОБА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що під час укладання договору оренди землі текст цього договору було підписано від імені позивача ОСОБА_1 іншою особою, яка не мала повноважень на вчинення таких дій, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору та такий договір оренди землі є неукладеним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №125/702/17 (провадження №61-48842св18) зазначено, що реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю земельною ділянкою.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування відповідного запису про державну реєстрацію та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідачів на те, що отримання позивачем ОСОБА_1 від орендаря орендної плати свідчить про вчинення останнім конклюдентних дій, та визнання ним факту укладання договору оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2021 року, є необґрунтованими, оскільки факт отримання позивачем від відповідача плати за користування земельною ділянкою не свідчить про прийняття позивачем усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки, а лише підтверджує згоду позивача на оплатне користування відповідачем його земельної ділянки та отримання за це відповідної плати без визначення інших істотних умов договору, які передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за змістом мають бути обов`язково погоджені сторонами в письмовій формі, зокрема строку дії договору оренди; орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; тощо.

Тому за умов не підписання позивачем договору оренди земельної ділянки немає підстав стверджувати, що між сторонами було погоджено всі істотні умови договору оренди земельної ділянки, а отримання плати за користування земельною ділянкою при не укладенні договору оренди не свідчить про схвалення орендодавцем умов договору оренди в цілому.

Крім того в постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі №671/2139/21 за аналогічних правовідносин сторін висловлена наступна правова позиція: «Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача у касаційній скарзі щодо вчинення власником земельної ділянки конклюдентних дій, які свідчать про вчинення правочину, зокрема, отримання ОСОБА_1 орендної плати від ПП «Аграрна компанія 2004» за 2019-2021 роки, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

З таких же висновків виходила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.37, 7.38 постанови від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Отже, враховуючи конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, колегія суддів не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 26 квітня2022 року у справі № 378/1194/20 (провадження № 61-20827св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22) та від 11 травня 2023 року в справі № 357/3155/21 (провадження № 61-10293св22).

З огляду на встановлені у цій справі обставини не підписання позивачем додаткової угоди до договору оренди землі від 28 листопада 2015 року, висновок судів попередніх інстанцій про те, що його права підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом повернення йому спірної земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача без відповідної правової підстави, є законними та обґрунтованими».

Як встановлено в даній справі сторони договір оренди землі в письмовій формі не укладали, за умовами договору він набирає чинності з моменту його укладення, право оренди у орендаря виникає з моменту державної реєстрації права оренди, а тому згідно вищевикладеної правової позиції Верховного Суду в даних правовідносинах сторін виключається можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій та не вбачається підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Щодо розподілу судових витрат.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати складаються: 1) із сплаченого судового збору за подання позовної заяви, в розмірі 2147 грн 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1 том 1); 2) із оплати витрат пов`язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи, в розмірі 6361 грн 18 коп., що підтверджується квитанцією (копія) (а.с.64 том 2).

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі по 715 грн 73 коп. з кожного та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі по 2120 грн 39 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою, шляхом скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки, - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 на праві власності земельною ділянкою площею 7,6740 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :08:000:0021, яка розташована в межах території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, шляхом скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки №б/н від 25 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , зареєстрованого державним реєстратором Казанківської селищної ради Миколаївської області Слободанюком В.О. 15 листопада 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 45158397, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 повернути належну ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку площею 7,6740 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :08:000:0021, яка розташована в межах території Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 715 грн 73 коп., та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 2120 грн 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 715 грн 73 коп., та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 2120 грн 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 715 грн 73 коп., та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 2120 грн 39 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23.01.2025 року.

Суддя І.П. Сябренко