Справа № 404/5232/24
Номер провадження 2/404/1458/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, просив суд:

- визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що між сторонами 31 травня 2008 року був укладений шлюб, який вони зареєстрували у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 270 та видано свідоцтво про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася спільна донька, ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2018 року шлюб, зареєстрований 31 травня 2008 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 270, між ними розірвано.

Вказано, що донька після розлучення залишилась проживати разом із позивачем, перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання, яку видано головою квартального комітету від 03 червня 2024 року та характеристикою з місця проживання згідно яких: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично без реєстрації, в період з жовтня 2021 року по теперішній час проживає в належному йому на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач має змогу утримувати, забезпечувати життєво необхідні потреби доньки, оскільки має у власності житловий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05 жовтня 2021 р. зареєстрованого в реєстрі за № 2870. Будинок складається з трьох кімнат, одна з яких обладнана як дитяча кімната, в ній створені всі умови для зручного, комфортного та безтурботного проживання доньки, вказане підтверджується поясненнями свідків викладеними в актах сусідів, довідці та характеристиці з місця проживання.

Має постійний дохід займаючись підприємницькою діяльністю. За місцем проживання характеризується, як врівноважений, тактовний, чуйний чоловік. Не вживає спиртні напої, не конфліктний в спілкуванні з сусідами, не має шкідливих звичок не палить, виховує та утримує малолітню доньку. Вихованням дитини займається особисто, приділяє їй багато часу. Дитина завжди охайна, доглянута, весела, радісно спілкується з батьком. При неодноразовому відвідуванні помешкання в квартирі завжди чисто, кімната дівчинки сяє, облаштована відповідно до вимог дітей її віку, має гарне ліжечко, шафу, місце для занять та гри. Все вказує на те, що батько дбає про добробут доньки. Вказане підтверджується характеристикою та довідкою з місця проживання посвідченої головою квартального комітету.

ОСОБА_3 являється здобувачем освіти 6-5 класу, навчається в ліцеї «Центральний» Кропивницької міської ради Кіровоградської області.

Весь час перебування ОСОБА_4 в даному навчальному закладі її вихованням займається батько - ОСОБА_1 . Він відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і класу. Дитина не конфліктна, доглянута, охайна. Мати дитини участі у вихованні доньки не приймає.

Мати, ОСОБА_2 . належним чином вихованням дитини не займається. Власного житла не має, проживає в орендованому житлі іноді у своїх батьків, при цьому, намагаючись влаштувати особисте життя періодично змінює місце проживання зі співмешканцями. Не цікавиться розвитком дитини, не забезпечує доньку належним харчуванням та одягом, на телефонні дзвінки часто не відповідає та не спілкується і не проводить час з дитиною. Дитина зі співмешканцем спільної мови не знаходить, крім того мати дитини не намагається, щоб спільна мова з її співмешканцем була знайдена, вважає, щоб вони краще не спілкувались. Кожного разу на власний розсуд намагається забрати дитину до себе, від чого дитина «стресує», відчуває не комфорт та не рахується з думкою дитини в багатьох питаннях.

Зазначено, що ОСОБА_2 зовсім не переймається фізичним та моральним станом доньки та не може дати їй ні належного виховання та розвитку, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я ОСОБА_4 умов проживання.

Виходячи із вищезазначеного, єдиним виходом із ситуації є вирішення питання у судовому порядку, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком.

11 червня 2024 року позивач звернувся до Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького із заявою про вирішення спору стосовно визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 . Після обстеження умов проживання, Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького та прийняття рішення надасть висновок.

Відповідач погрожує забрати дитину, тобто не визнає права дитини, тим самим травмує її нестійку підліткову психіку, не визнає відповідач і права на спільне проживання, що вносить невизначеність у відносини.

За місцем реєстрації постійного місця проживання доньці створені належні умови для проживання та розвитку та навчання. Дитина доглянута, нормально розвивається, виявляє прихильність до батька, який приймає активну участь у її вихованні, опікується нею, опікується станом здоров`я дитини.

Позивач має самостійний заробіток, який достатній для утримання дитини, що підтверджується довідкою з місця роботи.

Як видно з довідок виданих медичними закладами позивач не перебуває на обліку в нарколога, психіатра, стан здоров`я дозволяє опікуватися дитиною.

Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, адже дитина проживає разом із позивачем, перебуває на його повному утриманні та під його піклуванням, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Відповідач, яка проживає окремо від малолітньої дитини, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо її утримання, матеріально не допомагає, участі у її вихованні не приймає.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано з Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради висновок щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні, викликано у судове засідання свідків.

У судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Вишня Г.В. підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач зазначав, що відповідач з донькою періодично спілкується. Проте дитина хоче проживати з ним. Стурбований тим, що мати дитини має намір забрати дочку до себе, що вплине негативно на її психоемоційний стан та навчання.

Відповідач у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що має намір забрати доньку до себе. Відзив на позовну заяву до суду не надала.

Дитина, ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що бажає залишитися проживати разом з батьком. Могла би проживати з матір`ю, однак в помешканні матері їй некомфортно, у неї немає власного місця, до того ж вона не знаходить спільної мови з її співмешканцем.

Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що між сторонами 31 травня 2008 року був укладений шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 270.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 листопада 2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2018 року (справа № 404/5073/18) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до довідки, виданої 20 травня 2024 року директором ліцею «Центральний», ОСОБА_3 навчається в 6-Б класі комунального закладу «Ліцей «Центральний» Кропивницької міської ради».

Згідно до характеристики виданої директором ліцею «Центральний», ОСОБА_5 навчається в школі з 1-го класу. Учениця наполеглива, старанна, дисциплінована, тактовна, скромна, має почуття гумору. За характером спокійна, врівноважена, до навчання ставиться відповідально. На уроках уважна. Вміє самостійно організовувати свою навчальну роботу. ОСОБА_4 виконує доручення класу, дорожить думкою товаришів. Бере участь в житті класу та школи. Має багато друзів, цінує їх, вміє спілкуватись. З однокласниками має гарні стосунки. Цікавиться думкою оточуючих про себе. Дитина приходить до школи охайна, переважно у гарному настрої. Мати, ОСОБА_2 , контакту із закладом не підтримує, із вчителями не спілкується. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у вихованні дитини. Він спілкується з класним керівником, відвідує батьківські збори. Привозить та забирає її зі школи.

З характеристики з місця проживання на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що він з моменту набуття права власності, з жовтня 2021 року по теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За період проживання проявив себе виключно з позитивного боку. Скарг від сусідів на нього не надходило. За свідченням сусідів, працьовитий, товариський і ввічливий. В побуті доброзичливий, чуйний.

ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проявив себе, як дбайливий та люблячий батько, приймає активну участь в житті доньки, достойно утримує та опікується про дитину, приділяє багато уваги та часу здоров`ю та розвитку ОСОБА_4 , окрім іншого на нього ліг тягар фінансового утримання дитини, купівля необхідних для навчання приладь, речей для життєдіяльності, під час хвороби ліків та життєво необхідних предметів.

За весь час зарекомендував себе як зразковий та люблячий батько своєї дитини, добрий сусід, що підтримує дружні стосунки в спілкуванні з оточуючими та сусідами. Приймає активну участь в громадському житті будинку, в тому числі зборах та необхідних громадських роботах, що проводяться на території будинку. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічений, а навпаки дружелюбний і по можливості надає їм допомогу. Скарги за весь період проживання ОСОБА_1 в будинку, ні від мешканців будинку, ні від будь яких юридичних чи фізичних осіб в тому числі від правоохоронних органів на нього до підприємства не надходило.

З довідки квартального комітету № 23 від 07 червня 2024 року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований, однак за свідченнями сусідів та під час обстеження встановлено, що в будинку без реєстрації, як власник помешкання проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованням ат утриманням якої батько займається увесь час проживання в будинку, а саме з жовтня 2021 року по теперішній час. ОСОБА_2 з часу заселення ОСОБА_6 в будинок до теперішнього часу в будинку не проживає, участі у вихованні, утриманні дитини не приймає.

Довідками з КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» № 102 від 20 травня 2024 року та № 103 від 20 травня 2024 року підтверджується те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Висновком виконавчого комітету Кропивницької міської ради, вирішено за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Порядок визначення місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги висновок служби у справах дітей, враховуючи думку дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що дитина постійно проживає разом із батьком, має прихильність до батька, емоційно прив`язані один до одного, виявила бажання проживати із батьком. Разом з тим відповідач, як мати не надала суду достатні докази наявності постійного місця проживання, отримання регулярного доходу та можливості забезпечення належних умов для навчання, розвитку та виховання дитини та бажання якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Разом з тим, слід урахувати, що інший з батьків, хто залишається проживати окремо, має право на періодичні побачення з дитиною, проведення з нею часу, на спільний відпочинок.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дочки.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову, тобто з 12 червня 2024 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 .

Третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 41.

Повний текст судового рішення складено 22.01.2025 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда