Справа № 638/6393/23
Провадження № 2/638/713/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова в складі головуючої судді Штих Т.В. за участі секретаря Василенко А.А.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якій позивач просив: визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати за ОСОБА_1 , право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати автомобіль HYUNDAI IX35, загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 спільним майном подружжя; в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль HYUNDAI IX35, загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 186 575,50 грн. в рахунок компенсації вартості частини за автомобіль марки HYUNDAI IX35, загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2014 року. Шлюб розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 31.01.2022 року по справі № 638/146/22. У період перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям придбано житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль HYUNDAI IX35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 . В червні 2022 року відповідачка разом зі своїм співмешканцем змінили замки у вхідних дверях нашого спільного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З того часу позивач не має доступу до будинку. У спільному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач з новим чоловіком та дітьми. Добровільно домовитися з відповідачем про поділ спільної майна подружжя не вдається можливим. Між позивачем та відповідачем склалися дуже напружені та неприязні стосунки, іноді доходить до погроз з боку відповідача та її чоловіка. На теперішній час Відповідач не визнає право власності позивача на спільне майно: будинок, автомобіль. Крім того, спільний автомобіль HYUNDAI IX35, Загальний легковий універсал - В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 , фактично перебуває в користуванні Відповідача. У позивача також не має доступу до спільного автомобілю. Позивач та Відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та призначене підготовче засідання.

07 вересня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява представника ОСОБА_2 , у якій представник позивача за зустрічним позовом просив: визнати житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку житлового будинку, літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 частки житлового будинку, літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати транспортний засіб НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 спільним майном подружжя; В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку у праві власності на транспортний засіб (автомобіль) НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 ); в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб (автомобіль) НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - НОМЕР_4 (сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. в рахунок компенсації вартості 1/3 частини за автомобіль марки НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявленого зустрічного позову представник позивача зазначає, що вказане майно необхідно поділити між сторонами, відступивши від засад рівності часток подружжя на об`єкти спільної сумісної власності. В обґрунтування відступу від засад рівності часток подружжя позивач посилалася на те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2014 року. Шлюб розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 31.01.2022 року по справі № 638/146/22.У період перебування у шлюбі подружжям придбано житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син - ОСОБА_4 проживає разом з Відповідачем за первісним позовом. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №342 від 26.07.2023 року, місце проживання ОСОБА_4 визначено разом з матірю ОСОБА_2 . Відповідач за зустрічним позовом припинив брати участь в утриманні нашого сина ОСОБА_4 . У зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом була вимушена звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу. Судовим Наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 року по справі за № 638/4839/22, було стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_1 на користь Позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 добровільно виконати Судовий Наказ Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 року по справі за № 638/4839/22, остання була вимушена примусово виконувати зазначений судовий наказ. Постановою Головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловської Юлієї Олександрівни від 19 вересня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 69890206 з примусового виконання судового наказу Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 вересня 2022 року по справі № 638/4839/22. Станом на 15 серпня 2023 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 28959 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 84 копійки. Оскільки з дня пред?явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, постановами від 24 липня 2023 року по виконавчому провадженню № 69890206 до ОСОБА_1 було застосовано обмеження у праві виїзду за межі України, обмеження боржника у праві полювання, обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Добровільно вказаний Судовий Наказ Відповідачем не виконується, існує заборгованість зі сплати аліментів та розпочато кримінальне провадження №0000576 від 30.07.2023 року за ч.1 ст. 164 КК України за фактом того, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти на неповнолітнього сина. Крім того ОСОБА_1 вживаються дії щодо руйнування спільного майна, неналежного його утримання з огляду на таке. Так після розлучення 03 березня 2022 року, коли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було вирішено питання розподілу майна, ОСОБА_2 залишилась проживати разом із сином у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В той час як ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Весь час після розлучення (з січня 2022 року по теперішній час) утримання будинку та сплата комунальних послуг здійснюється винятково ОСОБА_2 . Також, 21 вересня 2022 року до будинку приїхали працівники АТ «Харківобленерго», які на підставі заяви власника будинку ( ОСОБА_1 ) про відключення будинку від електропостачання від 17 серпня 2022 року, поданої через представника за довіреністю ОСОБА_5 , намагались припинити електропостачання спільного ОСОБА_2 з ОСОБА_1 до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, своїми діями (вчиненими через представника за довіреністю ОСОБА_5 ) ОСОБА_1 ставив під загрозу технічний стан будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки будинок повністю електрифіковано, а відсутність електроенергії унеможливлює використання опалення та підігріву води. До того ж слід звернути увагу, що всі ці дії були вчинені напередодні опалювального сезону (в кінці вересня).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року було об`єднано в одне провадження первинний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

02.12.2024 до суду надійшла заява про затвердження мирової угоди в частині позовних вимог підписана позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року було затверджено мирову угоду, у справі № 638/6393/23 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, укладену 21 жовтня 2024 року та закрито провадження в справі щодо таких позовних вимог Позивача ОСОБА_1 за первісним позовом та Відповідача - позовом ОСОБА_2 за зустрічним позовом, а саме, позовних вимог Позивача за первісним позовом : визнати автомобіль НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 186 575,50 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини за автомобіль марки НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 , та позовних вимог Відповідача за зустрічним позовом: визнати транспортний засіб НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 спільним майном подружжя, В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку у праві власності на транспортний засіб (автомобіль) НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 ), та в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб (автомобіль) НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 124384 (сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. в рахунок компенсації вартості 1/3 частини за автомобіль марки НYUNDAI ІХ35 Загальний легковий універсал -В, 2010 року випуску, колір сірий, ДНЗ: НОМЕР_1 .

З урахуванням зазначеного позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом розглядаються виключно позовних вимог щодо поділу житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом ОСОБА_1 - адвокат Селезень С.В. просила позовні вимоги, а саме: визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати за ОСОБА_1 , право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; задовольнити. Частково задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, а саме: визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, у задоволенні інших позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити, надала пояснення, аналогічні тим, що зазначені в позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні представник відповідача за первинним позовом-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Бєлих Я.Є. позовні вимоги зустрічного позову, а саме: визнати житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частку житлового будинку, літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 частки житлового будинку, літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 просив задовольнити, частково задовольнити позовні вимоги за первісним позовом, а саме: визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя , у задоволенні інших позовних вимог первинного позову ОСОБА_1 відмовити, надав пояснення, аналогічні тим, що зазначені у зустрічній позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Зі змісту ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі прийшов до наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкові від 31.01.2022 року по справі № 638/146/22 шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 29.09.2015 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 12.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №824 гр. ОСОБА_6 передала, а гр. ОСОБА_1 прийняв у право власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.07.2018 року, право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до Звіту про визначення ринкової вартості майна від 26.05.2023 року середня ринкова вартість житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 241,8 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає (без урахування ПДВ) 9 166807,00 грн.

Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №342 від 26.07.2023 року, місце проживання ОСОБА_4 визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Судовим Наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.09.2022 року по справі за № 638/4839/22, стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_1 на користь Позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючі з 01. 09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловської Юлієї Олександрівни від 19 вересня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 69890206 з примусового виконання судового наказу Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 вересня 2022 року по справі № 638/4839/22.

Відповідно до Розрахунку від 15 серпня 2023 року, складеного державним виконавцем Чорноморченко А.А. Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №638/4839/22, виданого 02.09.2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова, станом на 01.08.2023 рік борг по аліментам складає 28959,84 грн (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 84 копійки.

Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 30.07.2023 року внесене кримінальне провадження до ЄРДР за №0000576 від 30.07.2023 року за ч.1 ст. 164 КК України за фактом несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до Розрахунку від 25 серпня 2023 року, складеного державним виконавцем Чорноморченко А.А. Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №638/4839/22, виданого 02.09.2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова, станом на 01.10.2023 рік борг по аліментам складає 1497 5 грн (одна тисяча чотириста дев`яносто сім грн. п`ять копійок).

Судом також досліджено банківські квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.09.2023 року та 04.10.2023 року, відповідно до яких ОСОБА_1 11.09.2023 року здійснено оплату аліментів за вересень 2023 року у розмірі 3130.00 грн. та 04.10.2023 року здійснено оплату аліментів за жовтень 2023 року у розмірі 3130.00 грн. )

Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 14 жовтня 2023 року винесеної дізнавачем сектору дізнання Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП України в Харківській області Свєженцевим С.С., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000576 від 30.07.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення-проступку передбаченого ч.1 ст.164 КК України. )

Відповідно до Листа за №1209/119-60/01-23 від 17.10.2023 року виданого Харківським районним управлінням поліції №3 ГУ НП України в Харківській області на адвокатський запит від 17.10.2023 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у секторі дізнання ХРУП №3 ГУ НП України в Харківській області перебувало кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000576 від 30.07.2023 за фактом несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 14 10.2023 року кримінальне провадження за №0000576 від 30.07.2023 було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду встановлено, і не заперечується сторонами, що на теперішній час у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Суд зазначає, що платіжні інструкції з оплати комунальних платежів житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за період 2022-2023 рр., заява про відключення від електропостачання від 17.08.2022 року, Акт заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі не доводять обставин знищення, пошкодження спільного майна подружжя, а тому суд відхиляє вказані докази оскільки вони не мають юридичного значення для відступу від засад рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбний договір сторони не укладали.

Відповідно до п.23 Постанови Пленума Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

У Постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року по справі за № 448/1722/16-ц Судді ВС підкреслили, що відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Також ВС зауважив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши, що спірний житловий будинок був придбаний подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, обґрунтовано виходили із того, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

У Постанові ВС від 27 грудня 2019 року по справі № 297/2837/17 провадження № 61-7846св19 судова колегія дійшла висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проте, проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши спірний житловий будинок, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення.

Під час судового розгляду, жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин передбачених ч.2, 3ст. 70 СК України, суду не представлено.

Таким чином, доводи позивача за зустрічним позовом щодо необхідності відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний подружжям під час зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторони не домовились про його поділ, суд вважає, що є підстави для поділу майна подружжя з дотриманням принципу рівності часток подружжя.

Встановивши, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбаний сторонами у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи те, що позивач за зустрічним позовом не надала належних доказів на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, та ухиляється від участі в утриманні дитини, слід дійти до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-5, 12-13, 19, 76-89, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Судові витрати вважати сплаченими позивачами за первинним та зустрічним позовами.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 21 січня 2025 року.

Суддя: Штих Т.В.