Провадження №2/447/519/24
Справа №447/1617/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

14.01.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4 .

Процесуальні дії у справі.

10.06.2024 позивачка ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позов мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 300 (триста) гривень із всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 % від затвердженого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову - 18.05.2009 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач на протязі 13 років ухилався від сплати аліментів на користь дочки, свідомо не виконував рішення суду. Загальна сума простроченої заборгованості по аліментах з травня 2009 року по лютий 2024 року становила 123 351,37 грн. З грудня 2023 року відповідач почав сплачувати аліменти і погасив їх за чотири місяці. Увесь час, протягом якого накопичувалась заборгованість, ОСОБА_2 отримував дохід, так як займався підприємницькою діяльністю з дати реєстрації фізичної особи-підприємця 17.09.2008. Таким чином просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з травня 2009 року по лютий 2024 у розмірі 121159,19 грн.

Зазначає, що з моменту народження дитини вона виховує її самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, створює їй належні умови виховання, утримує її, купляє одяг, взуття та інші речі, необхідні для її нормального розвитку, забезпечує все необхідне для її навчання, займається її лікуванням. Відповідач абсолютно не цікавиться своєю дочкою, не виявляє батьківського піклування та бажання зустрічатися з дочкою, спілкуватися з нею, морально та матеріально не підтримує. Присуджена рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 сума аліментів у твердій грошовій сумі по 300,00 грн. є недостатньою. Вказана сума жодного разу не переглядалася і на даний час є меншою, ніж встановлений ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Протягом останніх років ОСОБА_5 проходить лікування від захворювання шкіри, що вимагає безперервного щоденного використання низки дорогих ліків та засобів догляду. У 2019 році у дочки було діагностовано захворювання хребта та пов`язанні з ним супутні порушення. З того часу дитини періодично проходить лікувальну та підтримуючу фізичну реабілітацію, курси масажів та інших процедур, а також враховуючи подорожчання товарів/послуг, інфляцію, потреби дитини, розвиток та виховання дитини, просила збільшити розмір аліментів та стягувати такі з відповідача на її користь на утримання дитини у розмірі 7000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_5 є ученицею 10 класу та навчається на високому рівні. З метою забезпечення умов для підтримки навчання дочки на відповідному рівні в особливих обставинах, а саме у з`язку з карантином і переходом на дистанційну форму навчання та продовження занять в онлайн форматі, нею було придбано ноутбук на суму 20 999,00 грн., термінал (смартфон) із супутніми товарами на суму 8197,00 грн., а також з метою розвитку природних здібностей дитини оплачено вивчення іноземної мови, використовуючи онлайн-ресурс, відповідно до договору публічної оферти з ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 5340,00 грн. Крім цього дочка носить зубний ретейнер після брекет системи, потребує спеціального медичного догляду та проходила повний курс лікування у стоматолога на загальну суму 21730,00 грн. Вазане лікування викликане особливими обставинами та здійснювалось для нормалізації функції зубо-щелепного апарату, що в подальшому сприяє нормальному фізичному розвитку дитини. Окрім того, у зв`язку із хронічним захворюванням хребта було проведено ряд обстежень на загальну суму 5020,00 грн. Усі вищезазначенні додаткові витрати на загальну суму 61286,00 грн. є тільки частиною витрат двох останніх років, викликаних особливими обставинами, пов`язаними із розвитком здібностей дитини та лікуванням, у зв`язку з чим просила стягнути частину вартості загальних додаткових витрат на суму 30643,00 грн. та судові витрати у розмірі 10000,00 грн.

10.06.2024 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 11.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

17.07.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, просив збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 та стягувати такі у твердій грошовій суму у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, відмовити у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із розвитком здібностей дитини та лікування у сумі 30643,00 грн. та зменшити розмір позовних вимог про стягнення неустойки до 60 000,00 грн. В огрунтування відзиву щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів до 7000,00 грн. вказує, що позивачка не наводить жодного доказу того, що матеріальний стан відповідача покравщився, такі твердження є надуманими та належним чином не підтвердженими. З початку повномаштабного вторгнення військ російської федерації на територію України його підприємницька діяльність зазнала кризи, скоротилася платоспроможність споживачів та попит на товари і послуги на внутрішньому ринку. Окрім того, позивачкою не надано доказів, що її матеріальний або сімейний стан погіршився, що є правовою підставою для збільшення розміру аліментів. Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 7000,00 грн. є значно завищеним.

Окрім того вказує, що його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Утримання двох неповнолітніх дітей потребує понесення витрат на їх харчування, навчання та забезпечення необхідним для повноцінного розвитку. Також на його утриманні перебуває мати пенсійного віку - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом з відповідачем та потребує догляду та матеріального забезпечення, у зв`язку з чим вважає, що достатнім буде стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 у сумі 2000,00 грн. щомісячно.

Щодо стягнення додаткових витрат, пов`язаних із розвитком здібностей дитини та лікування у сумі 30643,00 грн. просив відмовити, оскільки позивачка не надала доказів, що навчання у закладі загальної середньої освіти здійснюється у дистанційному форматі, що зумовило необхідність придбання додаткових технічних засобів, а також те, що позашкільне вивчення дитиною іноземної мови, необхідне для покращення її філологічних здібностей. Окрім того позивачкою не надано медичного документу із зазначенням з яким саме діагнозом чи хворобою звернулася дитина до лікаря - стоматолога та якою хворобою страждає дитина, у зв`язку з чим їй було призначене лікування у стоматолога. Тобто, позивачкою не доведено, що відвідування лікаря-стоматолога було зумовлене саме виникненням особливих обставин у дитини, а не відносилось до повсякденних побутових потреб дитини, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів. Окрім того, позивачкою не надано належним чином оформленого медичного висновку про захворювання у дитини хребта та перебування її на спеціальному обліку у лікаря хірурга.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зазначає, що оскільки на його утриманні передувають ще дві неповнолітні дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 виховання яких зумовлює значних матеріальних затрат та матері ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує фінансового забезпечення через незначний розмір її пенсійних виплат, просив зменшити розмір неустойки до 60000,00 грн.

23.07.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої ОСОБА_1 просила позовні вимоги задоволити.

14.08.2024 на адресу суду надійшло заперечення від представника відповідача адвоката Васечка Ю.А. на відповідь на відзив.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Найда І.А. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Васечко Ю.А. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву та просив позов задоволити частково.

Суд встановив:

Сторони записані батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 12.05.2008.

18.06.2009 Миколаївським районним судом Львівської області винесено рішення по справі №447/2-790/09 про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя с. Нова Скварява Жовкіського району Львівської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 300 (триста) гривень із всіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову - 18.05.2009.

18.05.2011 на підставі виконавчого листа №2-790/09 виданого Миколаївським районним судом Львівської області старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції Львівської області Бакум Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 27482375.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.02.2024 станом на 20.02.2024, проведеного головним державним виконавцем Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Мікулою Л.С. нараховано аліменти в розмірі 65397,06 грн., боржником сплачено аліменти у розмірі 55 556,31 грн. Заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 20.02.2024 становить 65397,06 грн.

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29.05.2024 станом на 29.05.2024, проведеного головним державним виконавцем Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Мікулою Л.С. боржником сплачено аліменти у розмірі 128155,37 грн. Заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 29.05.2024 становить -10,00 грн.

Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу з травня 2009 року по лютий 2024 року сума пені становить 121 159,19 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що обов`язок утримувати дітей покладений на обох батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

При цьому дитина сторін повинна бути захищеною та отримувати належне утримання від батька, що гарантовано нормами національного і міжнародного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження виданих повторно Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) серії НОМЕР_2 від 21.05.2022 та серії НОМЕР_3 від 21.05.2022 відповідно. Матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_9 , що стверджується копією свідоцтва про його народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області серії НОМЕР_4 від 26.10.2006. З моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у 2009 році матеріальний стан відповідача змінився, а саме такий є приватним підприємцем та має стабільний дохід, інших аліментних зобов`язань немає, однак враховуючи те, що на утриманні відповідача перебуваєть ще дві неповнолітні дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виховання яких зумовлює значних матеріальних затрат та мати ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує фінансового забезпечення через незначний розмір її пенсійних виплат, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 підлягають до часткового задоволення.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд встановив наступне.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина перша статті 196 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18), на які теж є посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, а також те, що відповідач оплатив усю суму заборгованості, що підтверджується відповідними документами, однак не заперечив факту несвоєчасної оплати аліментів, а також не надав суду належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Отже, суд дійшов висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів мала місце, хоча і була погашена ним станом на час розгляду справи, і така заборгованість виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 15 СК України визначено, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності додаткових втрат недобросовісного боржника, майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2019 у справі №752/10763/14-ц (провадження №61-46628св18).

Суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконує покладений на нього ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки такий не сплачував стягувані з нього рішенням суду аліменти.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено у ч.1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку із цим на неї покладено тягар доказування протилежного.

Належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від відповідача причин, такий до суду не подав.

За таких обставин суд приходить висновку про наявність передбачених ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина третя статті 195 СК України).

Долучений позивачкою розрахунок заборгованості по сплаті аліментів містить розмір поточних аліментів, які підлягали до сплати відповідачем щомісячно з травня 2009 року по травень 2024 року.

Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №569/14819/19 (провадження №61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постановах від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою розрахунку, яка вказана в постанові ВП ВС від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц з урахуванням висновків, викладених у постанові ВП ВС від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, а саме розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Вказане наведене у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21 (провадження №61-18434св21).

Позивачкою у позові надано розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах станом на березень 2024 року.

Розмір пені позивачем обчислено, виходячи із суми несплачених відповідачем аліментів за кожен місяць окремо з моменту порушення відповідачем свого обов`язку щодо їх сплати з травня 2009 року по березень 2024 року.

Згідно даного розрахунку, загальний розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів у період з травня 2009 року по березень 2024 року складає 124949,37 грн.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він є годувальником матері, яка є пенсіонером, оскільки такі не підтвердженні належними доказами та не звільняє відповідача від обов`язку утримувати своїх дітей. Окрім того, посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та надання копій податкових декларацій за 2010 - 2017 роки також суд не бере до уваги, оскільки розмір доходу за вказані роки перевищував встановлений рішенням суду розмір присуджених аліментів.

Дослідивши наведений розрахунок, суд вважає, що обчислений позивачем розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів є вірним. Представник відповідача у поданому до суду відзиві не надав іншого розміру пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, а також не вказав поважності причин неналежного виконання рішення суду щодо сплати аліментів, вказавши лише скрутний матеріальний стан відповідача та наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатної матері, а також враховуючи те, що сума пені до стягнення з відповідача обмежується тільки сумою заборгованості за кожен місяць, на яку вона нарахована та загалом за весь період із врахуванням цього обмеження, то таку слід стягнути у розмірі 121 159,19 грн.

За наведених обставин, позовні вимоги позивачки про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд встановив наступне.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані главою 15 СК України.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Встановлено, що у сторін є спільні діти і сторони мають рівні обов`язки з їх утримання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, та вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Вказане міститься у постановах ВС від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, провадження №61-19103св19, від 08.12.2021 у справі №607/12170/20, провадження №61-17663св21

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. У звязку з наведеним суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 в розмірі 15172,02 грн., що включають в себе витрати на лікування захворювання шкіри у розмірі 3594,04 грн, витрати на лікування захворювання хребта у розмірі 5020,00 грн., а також стоматологічне лікування у розмірі 21730,00 грн., які підтвердженні належними доказами у справі та в подольшому сприятимуть нормальному фізичному розвитку дитини. Такі витрати є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.

Суд не бере до уваги витрати понесені позивачем на придбання ноутбука на суму 20 999,00 грн. та термінала (смартфона) на суму 8197,00 грн., оскільки позивачкою в судовому засіданні не доведено, що такі викликані особливими обставинами, в тому числі розвитком здібностей дитини. За таких обставин справи, виходячи з рівності прав і обов`язків батьків щодо дитини, передбачених ст. 141 СК України, враховуючи положення ст. 185 СК України, беручи до уваги часткове доведення позивачкою понесених нею додаткових витрат, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені витрати у розмірі 30344,04 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено повностю одну позовну вимогу ( 1211,20 грн.) та частково дві інші позовні вимоги (50% х 1211,20 грн. + 50 % х 1211,20 грн.), а також враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, належить стягнути з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. 12, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 141, 150, 180, 185 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Збільшити розмір стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий Миколаївським районним судом Львівської області у справі № 2-790/09 відкликати від виконання та долучити до матеріалів справи № 2-790/09.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 121 159 (сто двадцять одну тисячу сто п`ятдесят дев`ять) гривени 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 15 172 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок у дохід держави.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 21.01.2025.

Суддя Головатий А. П.