КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/6768/24

Апеляційне провадження № 22-ц/3666/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В.,Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Цукурова В.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог:стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 1-4).

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуваючи у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.06.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 604.Спільне життя з відповідачем не склалося і сторони припинили сімейні стосунки та проживають окремо один від одного. Позивач проживає разом з їх спільною дитиною ОСОБА_5 .

Вказувала, що відповідач періодично добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток дитини, а також не несе витрати на особисте утримання позивачки, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і немає можливості працювати.

Звертала увагу, що відповідач працює водієм-сапером в підрозділі АРЗ м. Біла Церква, має гідну заробітну плату військовослужбовця, крім того, відповідач має інші доходи пов`язані з його додатковою роботою (а.с. 1-4, 58).

19 червня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - адвоката Проценко О.В., в якому остання просила позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/20 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 36-40).

На обґрунтування відзиву зазначала, що відповідач є військовослужбовцем і проходить службу в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області. Згідно з рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.12.2023 року відповідач ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на період його навчання в сумі 2500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 29.09.2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Вказувала, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5 , з січня по березень 2024 року сплачував позивачу аліменти в розмірі 5 000 грн. на місяць, а також у квітні 2024 року сплатив 2 500 грн. (а.с. 36-40).

16 липня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - Ненько Ю.Я., в якій остання підтримувала позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зазначала, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, інвалідності у нього немає, непрацездатних членів сім`ї, крім сина від першого шлюбу, на якого сплачує 2500 грн. щомісячно не має. Відповідач має у власності двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 та легковий автомобіль ShkodaFabia 2008 року випуску, яка придбана за суму 48 500 грн. У декларації відповідач задекларував загальну суму у вигляді 168 900 грн. Крім того, у відповідача є додатковий заробіток - наявний чинний договір про використання онлайн-сервісу Uklon для надання послуг нерегулярних перевезень. (а.с. 64-67).

18 липня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко О.В., в яких підтримувала вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 100-102).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.04.2024 року і до повноліття дитини.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 29.04.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 211,20 грн. судового збору (а.с. 159-166).

Не погодившись з рішенням районного суду, 25 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчева М.А. звернулась до суд з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити частково, стягнути з апелянта аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/20 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 173-174).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і таким, що було ухвалено з порушенням норм матеріального права, з ігноруванням всіх обставин даної справи.

Не погоджувалась з рішенням в частині стягнення з апелянта аліментів на утримання позивачки в розмірі 1/6 від усіх доходів. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підтвердження наявності у апелянта інших дітей суду було рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.12.2023 р. у справі 679/1207/23, відповідно до якого з апелянта стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період його навчання в сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 29 вересня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того, сам ОСОБА_3 - старший син апелянта звернувся до суду із заявою про те, що він окрім аліментів додатково отримує він апелянта по 5000 гривень щомісяця. Не зважаючи на ці обставини, всупереч ч.1 ст.182 СК України, суд проігнорував наявність у платника аліментів ще однієї дитини, на утримання якої він вже сплачує аліменти, та ухвалив рішення про стягнення 1/6 аліментів на утримання позивачки.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог: у позові вимоги були сформульовані як «стягнути з ОСОБА_1 ... аліменти ... в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини». Натомість, оскаржуване рішення сформульовано «стягнути з ОСОБА_1 ... аліменти ... в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку...».

Апелянт, будучи спеціалістом ДСНС, протягом усього періоду повномасштабного вторгнення на території України, проводить розмінування територій, де ведуться активні бойові дії, де знаходяться позиції ЗСУ. Відповідну форму, одяг, захисне спорядження апелянт купляє за власний кошт. Так само, виключно за свій рахунок він постійно винаймає житло в районі, де виконує завдання з розмінування. Витрачання військовослужбовцями власних коштів на такі потреби є загальновідомим фактом. Тож, сплачуючи аліменти ще й на утримання позивачки в розмірі 1/6, у відповідача взагалі не залишиться коштів на утримання себе. Апелянт ніколи не ухилявся від обов`язку утримувати свого молодшого сина, і протягом його життя регулярно перераховує кошти позивачці на утримання спільної дитини. Після набрання законної сили оскаржуваним рішенням мати дитини отримуватиме 10-20 тисяч гривень щомісяця, чого об`єктивно вистачить і на задоволення потреб півторарічного сина, і на утримання його матері. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини має керуватись загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів (а.с. 173-174).

12 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Павлецької М.А., в якому остання просила залишити без задоволення апеляційну скаргу (а.с. 196-199).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем, тому зважаючи на матеріальний стан відповідача, який має можливість надавати кошти на утримання, суд вважав за можливе стягнути з відповідача частину доходу на дитину та 1/6 частину доходу на дружину.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у сторін по справі народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.06.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 604 (а.с. 10).

В позові зазначено, що дитина проживає разом із позивачем, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідач працює водієм-сапером в підрозділі АРЗ СП ГУ ДСНС України в Київській області та отримує стабільну заробітну плату, розмір якої за перше півріччя 2024 року всього склав 178 163,21 грн. (а.с. 145).

Позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну допомогу у розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с. 87).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч. 6 ст. 84 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч. 3 ст. 80 СК України).

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50% заробітної плати боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на свою користь у розмірі 1/6 доходу відповідача.

Відповідач частково заперечуючи проти визначеного позивачем розміру аліментів на утримання їх спільної дитини та на утримання позивачки, посилався на необхідність утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення ним 23-річного віку за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.12.2023 року.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції дослідив та надав оцінку доказам, наданим стороною відповідача, зокрема, довідці щодо розміру заробітної плати відповідача (а.с. 145-146), копії рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.12.2023 року у справі № 679/1207/23, копіям платіжних інструкцій про перерахування коштів на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 141, 142, 143,144, 147).

Встановлено, що відповідач є фізично здоровою працездатною особою, інвалідності не має, розмір його місячного доходу за січень 2024 року по червень 2024 року становив від 19 146,41 до 45 457,11 грн., при цьому відповідач несе витрати на сплату аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не має змоги надавати кошти на утримання дитини та дружини у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідач має фінансову спроможність сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.04.2024 року і до повноліття дитини, та аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 29.04.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визначивши такий розмір стягуваних аліментів, районний суд врахував, що загальний розмір аліментів, які стягуються з відповідача, із урахуванням даного рішення суду, не перевищує 50% від усіх видів його заробітку (доходу).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши в рішенні про стягнення аліментів не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, колегія суддів відхиляє, оскільки суд керувався положеннями ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, яким районним судом надана правильна і належна оцінка.

При цьому таке рішення не позбавляє відповідача заявляти про зменшення суми стягуваних аліментів або припинення їх стягнення у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених СК України.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова