ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року

м. Київ

справа № 199/6714/20

провадження № 61-18282св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, ОСОБА_3 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року в складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

визнати недійсними договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладені 31 січня 2020 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як продавцями, та покупцем ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М.; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. від 31 січня 2020 року, індексний номер 50921539, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. від 31 січня 2020 року, індексний номер 50921993, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянкуплощею 0, 1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та поновити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позов мотивований тим, що йому та його колишній дружині ОСОБА_3 належить на праві власності по частині домоволодіння АДРЕСА_1 та по частині земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованою за цією ж адресою.

В березні 2017 року він тимчасово виїхав на територію російської федерації та його син ОСОБА_4 періодично наглядав на будинком та повідомляв про його стан.

На початку квітня 2020 року його син дізнався, що в домоволодінні АДРЕСА_1 проживають незнайомі особи.

Як стало відомо з отриманої 18 вересня 2020 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на спірні будинок та земельну ділянку набув ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 31 січня 2020 року, укладених з ним та ОСОБА_3 .

В подальшому ОСОБА_2 уклав договір позики з ОСОБА_5 , а вже 08 травня 2020 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. видала виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів та виконавцем було накладено арешт на спірне нерухоме майно, яке у вересні 2021 року було виставлено на прилюдні торги.

Після виїзду з України з березня 2017 року він не повертався на територію країни та нікого не уповноважував продавати спірні будинок та земельну ділянку. Отже, має місце факт шахрайських дій відповідача ОСОБА_2 та інших осіб.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 201/13235/15- ц та від 11 червня 2020 року в справі № 141/875/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суди належним чином не повідомили про розгляд справи третю особу ОСОБА_3 та розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_2 .

Суди попередніх інстанцій не надали належну оцінку копії паспорту особи, яка від його імені уклала оспорювані договори, в якому вклеєні фотокартки інших осіб.

Він ще з літа 2017 року перебуває на території росії та не може з поважних причин повернутись до України, тому він не міг надати експериментальні зразки почерку та підпису для проведення судової почеркознавчої експертизи. Наявних в матеріалах справи копій документів достатнього для того, щоб дійти висновку про те, що він не підписував оспорювані договори.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

12 липня 2024 року справа № 199/6714/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належали на праві власності по частини домоволодіння АДРЕСА_1 та по частині земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за тією ж адресою.

31 січня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як продавці та ОСОБА_2 як покупець уклали договір купівлі-продажу, предметом якого є домоволодіння АДРЕСА_1 .

Того ж дня ОСОБА_1 , ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, за умовами якого продали належну їм земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

11 травня 2020 року син ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про те, що невідома особа заволоділа земельною ділянкою та житловим будинком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підставі цієї заяви 12 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, та розпочато розслідування. ОСОБА_6 визнано потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000216.

Постановою Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 14 грудня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2022 року вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000216 від 12 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, скасовано.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що він та ОСОБА_3 не підписували оспорювані договори та на момент їх укладення перебували на межами України.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу для з`ясування питання, чи виконані підписи від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в оспорюваних договорах самими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чи іншими особами.

На адресу суду надійшло клопотання судового експерта лабораторії криміналістичних та інших видів досліджень Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - ДніпроНДІСЕ) Забуги А. В., в якому вона просила надати оригінали досліджуваних документів, вільні зразки підпису і почерку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також експериментальні зразки підпису та почерку цих осіб.

Представник позивача звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення провадження у справі, мотивуючи його тим, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 позбавлені можливості прибути до суду для надання експериментальних зразків їх почерку та підписів через перебування на тимчасово окупованій території Луганської області. Вказані обставини унеможливлюють проведення судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням позивачем експериментальних та вільних зразків підпису та почерку ДніпроНДІСЕ повідомив про неможливість надання висновку судового експерта у цій цивільній справі.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Встановивши, що позивач за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів не довів факт непідписання ним оспорюваних договорів, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній в касаційній скарзі постанові.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення третьої особи про розгляд цієї справи, оскільки вона в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій не оскаржувала, а ОСОБА_1 не надав докази, що він звернувся до суду касаційної інстанції також в інтересах третьої особи.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко