печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-8717/24
15 січня 2025 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи,
19 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення франшизи.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_2 20.09.2021 о 09 годині 10 хвилин у м. Києві на бул. Лесі Українки, 24, керуючи автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Джип», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ).
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП.
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом ЕР №202361004 ПрАТ «УАСК АСКА». Відповідно до даного полісу франшиза, на яку зменшується страхове відшкодування становить 2 000 грн.
Позивач повідомив страховика відповідача про настання ДТП, надав заяву про виплату страхованого відшкодування та надав повний перелік документів для здійснення виплати страхованого відшкодування.
В той же час, з боку ПрАТ «УАСК АСКА» суму страхового відшкодування було зменшено на суму франшизи, тому частина відшкодування, відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована винуватцем ДТП.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача франшизу в сумі 2 000 грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення франшизи, передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.
Ухвалою судді від 11 листопада 2024 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
13 січня 2022 року позивач подав клопотання, в якому просив слухати справу без участі сторони позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Суд установив, що згідно з полісом страхування ЕР №202361004 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА».

ОСОБА_2 20.09.2021 о 09 годині 10 хвилин у м. Києві на бул. Лесі Українки, 24, керуючи автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Джип», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідач відмовився сплатити останньому франшизу в розмірі 2000 грн, передбачену полісом страхування ЕР №202361004.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року у справі №757/53511/21-п, копію паспорту ОСОБА_1 , інформацію про задеклароване місце проживання особи, вимогу від 26 вересня 2023 року вих №26/09/2023, копію страхового полісу, договір про надання правової допомоги від 04 січня 2024 року.

Позивачем не надано до суду доказів завдання відповідачем збитків, окрім того не надано доказів отримання страхового відшкодування від ПрАТ «УАСК АСКА» за виключенням франшизи, яку мав би сплатити відповідач.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.22, 23, 386, 1166, 1188 ЦК України,ст.ст. 4, 12, 13, 18, 82, 141, 263-265,267,273,274,280,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя О.Л. Бусик