Провадження № 22-ц/812/156/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного тексту не вказана, за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисова Ольга Олександрівна, про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисова О.О., про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на його частку в спільній сумісній власності на 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Захаренко І.В. від 10 жовтня 1995 року за № 2- 6927.

У березні 2023 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округа Миколаївської області Денисової О.О. та 30 березня 2023 року нотаріусом було заведено спадкову справу №14/2023 до спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Інші спадкоємці - дружина померлого ОСОБА_4 та дочка померлого - ОСОБА_5 відмовилися від прийняття спадщини, про що повідомили у заявах, які долучені до спадкової справи № 14/2023.

Таким чином, вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .

Проте постановою від 22 вересня 2023 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова нотаріуса мотивована неможливістю визначення за померлим ОСОБА_3 його частки в спільній сумісній власності на 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки є розбіжності у кількості співвласників у правовстановлюючому документі - договорі міни від 10 жовтня 1995 року та у державній реєстрації права власності відповідно до витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 жовтня 2019 року, та рекомендувала звернутися до суду.

За договором міни від 10 жовтня 1995 року власниками 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , окрім позивачки та спадкодавця ОСОБА_3 , є ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_6 (бабуся по лінії матері), діти позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зменшення власників з шести осіб у 1995 році до п`яти осіб у 2021 році пояснюється тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 . Таким чином після смерті ОСОБА_6 , частки на вказаний житловий будинок з відповідними спорудами розподіляються наступним чином: по 1/6 частці кожному ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та 1/3 частка ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, позивач просила визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у праві спільної сумісної власності на 59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , становить 1/6 її частини, визнати за нею право власності на 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем визначено неналежного відповідача у цій справі, а виходячи із приписів ЦПК України суд позбавлений права самостійно визначити склад відповідачів у поданому позові.

Так, звертаючись до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування, представник позивача зазначає відповідачем виконавчий комітет Миколаївської міської ради, тоді як представницьким органом Миколаївської територіальної громади є Миколаївська міська рада, а виконавчий комітет Миколаївської міської ради є виконавчим органом, якому делеговані певні повноваження та який підпорядкований Миколаївській міській раді.

Щодо позовної вимог про визначення частки у праві власності на житловий будинок належними відповідачами є інші співвласники спірного майна.

В апеляційній скарзі позивач вказувала, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

На її думку твердження суду першої інстанції, що належними відповідачами є інші співвласники спірного майна, не може бути вірним, так як спадкоємцями першої черги є вона, дочка померлого спадкодавця ОСОБА_3 , його дружина - ОСОБА_4 , його друга дочка - ОСОБА_5 . Свої заяви вони не відкликали. Інших спадкоємців першої черги нема.

А тому, призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідачами по справі, як того вимагає суд, не є правомірним, в зв`язку з їх відмовою від спадщини.

Оскільки, вона - ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її батька - ОСОБА_3 , твердження суду, що належними відповідачами є інші співвласники спірного майна не може бути вірним.

Правом на подачу відзиву виконавчий комітет Миколаївської міської ради та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисова О.О. не скористалися.

До суду від представника виконавчого комітету Миколаївської міської ради та приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисової О.О. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З врахуванням викладеного справу розглянуто за відсутності відповідача та третьої особи. В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Позивач та її представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Захаренко І.В. від 10 жовтня 1995 року, 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 , на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_3 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на його частку в спільній сумісній власності на 59/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 .

30 березня 2023 року за її заявою нотаріусом було заведено спадкову справу №14/2023 до спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Інші спадкоємці: дружина померлого ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 , відмовилися від прийняття спадщини, про що повідомили у заявах, які долучені до спадкової справи № 14/2023.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 5 ЦПК України зазначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.

Так, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача

Таку правову позицію викладено відповідно до пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки кількох позивачів і (або) відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів або відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки ( частина 2 статті 50 ЦПК України.

Частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, вказувала відповідачем виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

Статтею 327 ЦК України визначено що, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 172 ЦК України Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Отже, представницьким органом Миколаївської територіальної громади є Миколаївська міська рада, виконавчий комітет Миколаївської міської ради є виконавчим органом, якому делеговані певні повноваження та який підпорядкований Миколаївській міській раді.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 та ін.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради є неналежним відповідачем, так як позов повинно було пред`явлено саме до органу місцевого самоврядування Миколаївської міської ради, оскільки інші спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовитися від прийняття спадщини.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, сформованої 02 лютого 2024 року №364352950,згідно реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна №060, дата, час державної реєстрації: 27 жовтня 2021 року право спільної сумісної власності на 59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , який є предметом спору, зареєстровано за спадкодавцем ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Підставою набуття права власності вказаних осіб є договір міни № 2- 6927 від 10 жовтня 1995 року, виданий державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Захаренко І.В.( а.с.33-35).

Отже, для встановлення обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності до участі у справі повинні бути залучені інші співвласники нерухомого майна 59/100 часток житлового будинку, яке є предметом спору, про що правильно виснував суд першої інстанції. Проте такі особи не були залучені в якості відповідачів до участі у справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати належних відповідачів на стадії апеляційного провадження.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково відмовив у задоволенні позову з підстав не залучення Миколаївської міської ради та інших співвласників нерухомого майна, яке є предметом спору, як відповідачів не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні норм процесуального права.

З огляду на не пред`явлення позовних вимог до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування Миколаївської міської ради та інших співвласників спірного житлового будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є належними відповідачами в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належних відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено до розгляду на 01 квітня 2024 року, про що позивач була повідомлена належним чином. Наступною ухвалою цього ж суду від 01 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі на призначено до слухання на 15 липня 2024 року.

15 липня 2024 року від представника позивач до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 15 липня 2024 року витребувано інвентарну справу із Миколаївського МБТІ, розгляд справи відкладено на 22 жовтня 2024 року. На вказану дату - знову надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 22 жовтня 2024 року, розгляд справи відкладено на 19 листопада 2024 року. Сторони у судове засідання не з`явилися.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд не провів жодного судового засідання, всі засідання переносилися, хоча сторона позивача сумлінного з`являлася у судове засідання не заслуговують на увагу та спростовується матеріалами справи.

Між тим колегія суддів звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 759/7632/20 від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц , від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 , від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, від 28 липня 2021 року у справі №148/2418/15, від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/10030/18 викладено правовий висновок про те, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

У відповідності до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав незалучення до розгляду справи належних відповідачів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги немає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.