Справа № 199/6957/24
Провадження № 2/202/1125/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

03.09.2024 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з цим позовом до відповідача.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2024 року цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії передано за підсудністю на розгляд до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2024 року прийнято позовну заяву КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обгрунтування позову представником КП «Теплоенерго» ДМР зазначено, що протягом опалювального сезону 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 впродовж періоду з листопада 2021 року по березень 2024 року включно, КП «Теплоенерго» ДМР надавало послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

За період з листопада 2021 року по березень 2024 року у відповідача виникла заборгованість перед КП «Теплоенерго».

Між ОСОБА_1 та Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» 04.07.2011 року було укладено Договір про постачання теплової енергії №010044. Відповідно до п.3.2.2 даного договору, споживач теплової енергії зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. На кінець опалювального сезону, календарного року проводити звіряння розрахунків з Теплопостачальною організацією. Відповідно до п.5.2 договору, облік споживання теплової енергії здійснюється по приладам обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний об`єкт нерухомості перебуває у власності споживача ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №6388 від 25.12.2009 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №4469 від 27.12.2010 року та технічним паспортом з додатками від 04.03.2011 року.

Разом з тим, у зв`язку із зміною у структурі енергопостачальної організації, що пов`язана із передачею основних засобів, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання», наказу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» від 05.09.2016 № 320 «Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП «Теплоенерго», між КП «Теплоенерго» ДМР та ОСОБА_1 14.09.2016 року укладено трьохсторонню Додаткову угоду до Договору про постачання теплової енергії №010044 від 04.07.2011 року, відповідно до умов котрої ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України з 14.09.2016 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії, що зазначено у п.3.22.

Відповідно до п.1.1.1. Додаткової угоди, КП «Теплоенерго» ДМР є новою енергопостачальною організацією та набуває прав і обов`язків, належних енергопостачальній організації за основним Договором, укладеним із споживачем і стає стороною за основним договором. Як зазначено у п.1.1.3 Додаткової угоди до договору № 010044 від 04.07.2011 споживач (відповідач) у свою чергу не заперечувала стосовно зміни енергопостачальної організації на нову енергопостачальну організацію в основному договорі і укладаючи додаткову угоду, надала свою згоду на виконання своїх зобов`язань та відповідальність за основним договором перед новою енергопостачальною організацією.

Згідно п. 1.1.4 Додаткової угоди права, зобов`язання та відповідальність за основним договором переходять до нової енергопостачальної організації в тому обсязі, в якому вони належали енергопостачальній організації до набрання чинності цієї Угоди. Права, зобов`язання, відповідальність за основним договором переходять до споживача перед новою енергопостачальною організацією в тому обсязі, в якому вони належали споживачу до набрання чинності цієї угоди, що зазначено у п.1.1.5. Отже, дана угода за змістом є угодою про заміну кредитора у зобов`язанні, яка регламентується 512-514, 520-521 та 631 статтями ЦК України. Однак, на час звернення до суду додаткова угода до договору, не підписана відповідачем та на адресу позивача не повернута. Хоча, п.3.4. зазначає, що у разі неотримання новою енергопостачальною організацією підписаної Угоди або обґрунтованих заперечень в її підписанні на протязі 30 днів з дня її отримання, Додаткова угода вважається погодженою. Водночас, відповідно до відмітки на повідомлені від 05.10.2016 № 2555/220, споживач нарочно отримала три примірники згадуваної додаткової угоди та два примірники Акту звіряння взаємних розрахунків ще 17.10.2016 року.

Відповідач не виконувала покладені на неї вказаним договором обов`язки, рахунки та акти здачі - приймання теплової енергії своєчасно не підписувала та оплату за надані їй послуги не проводила, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з листопада 2021 року по березень 2024 року.

На підставі наведеного, станом на день пред`явлення даного позову, ціна якого включає суму основного боргу за отримані ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії впродовж опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 та нараховані на таку заборгованість передбачені ч.2 ст.625 ЦК України та Договором штрафні та фінансові санкції становить: 74 356,95 грн., з котрих: 52 255,71 грн. - основний борг; 2 731,42 грн. - 3% річних; 9 478,90 грн. - інфляційні збитки; 9 890,92 грн. - пеня, а всього 74 356,95 грн. Вказані суми та витрати зі сплати судового збору представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Через систему «Електронний суд» подала заяву, в котрій просила провести розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. На адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із судовими повістками із позначками «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, враховуючи, що судом судові повістки про виклик відповідача у судове засідання направлялися за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», а іншої адреси відповідач суду не повідомила, суд вважає відповідача належним чином повідомленою та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 25.12.2009 року, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №6388 від 25.12.2009 року, рішенням Дніпропетровської міської ради №4469 від 27.12.2010 року та технічним паспортом з додатками від 04.03.2011 року.

04.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання теплової енергії №010044.

Відповідно до п. п. 11.1., 11.5. Договору, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 04.07.2014 року, та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило, Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору, позивач взяв на себе зобов`язання постачати відповідачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором.

Згідно з п 5.2. Договору, облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 .

Порядок розрахунків передбачений розділом 7 Договору про постачання теплової енергії №010044 від 04.07.2011 року.

Рішенням Дніпровської міської ради від 27.07.2016 р. 28/12 надано дозвіл на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання а також Рішенням Дніпровської міської ради «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» від 19.07.2017 № 24/23.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.07.2016 №28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання», наказу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» від 05.09.2016 № 320 «Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП «Теплоенерго», актів приймання - передачі об`єктів, між КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладено трьохсторонню Додаткову угоду до Договору про постачання теплової енергії №010044 від 04.07.2011, відповідно до котрої ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України з 14.09.2016 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії, що зазначено у п.3.22.

Відповідно до відмітки на повідомлені від 05.10.2016 № 2555/220, ОСОБА_1 17.10.2016 нарочно отримала три примірники згадуваної додаткової угоди та два примірники Акту звіряння взаємних розрахунків.

Таким чином, між позивачем і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач користувалась даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялась від них.

Відповідно до розрахунків наданих позивачем, заборгованість відповідача за період з листопада 2021 року по березень 2024 року становить 74 356,95 грн., з котрих: 52 255,71 грн. - сума основного боргу; 2 731,42 грн. - 3% річних; 9 478,90 грн. - інфляційні збитки; 9 890,92 грн. пеня.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності дст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 35 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15.

У порушення ст.ст.67, 68 ЖК України відповідач ОСОБА_1 не здійснювала оплату за надану позивачем теплову енергію та має заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума боргу станом на 01.04.2024 року складає 52 255,71 грн.

Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, за відсутності доказів на спростування таких обставин і недоведеність зворотного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надану їй позивачем теплову енергію в розмірі 52 255,71 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 9 478,90 грн., 3% річних у розмірі 2 731,42 грн. та пені в розмірі 9 890,92 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п.8.2.3 Договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми.

На підставі викладеного, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по березень 2024 року в сумі 9 478,90 грн., трьох відсотків річних в сумі 2 731,42 грн. та пені в розмірі 9 890,92 грн. за цей же період.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 205/1460/15-ц, провадження № 61-13198св19.

За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, підлягають задоволенню, а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг теплопостачання станом на 01.04.2024 року в розмірі 74 356,95 грн., з котрих: 52 255,71 грн. - сума основного боргу за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 2 731,42 грн. - 3% річних за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 9 478,90 грн. - інфляційні збитки за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 9 890,92 грн. пеня за період з листопада 2021 року по березень 2024 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За звернення до суду з позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , інд. АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (, інд.49083, м.Дніпро, пр.Слобожанський, буд.29) заборгованість по оплаті послуг теплопостачання станом на 01.04.2024 року в розмірі 74 356,95 (сімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят шість грн. дев`яносто п`ять коп.), з котрих: 52 255,71 грн. - сума основного боргу за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 2 731,42 грн. - 3% річних за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 9 478,90 грн. - інфляційні збитки за період з листопада 2021 року по березень 2024 року; 9 890,92 грн. пеня за період з листопада 2021 року по березень 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. сорок коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.