КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ткаченко В.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Трофимової Г.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Трофимовою Ганною Миколаївною, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою, в якій просив встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву обгрунтовано тим, що встановлення даного факту необхідне задля отримання можливості одноосібного звернення ним до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2024 відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 61-65).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що з огляду на відмову у відкритті провадження у справі заявник обмежений у праві захисту своїх інтересів в судовому порядку.

При цьому, зазначає, що встановлення факту самостійного виховання дитини в тому числі необхідно заявнику для отримання відстрочки від мобілізації та підтвердження того, що батько єдиний, хто здійснює виховання дитини (а.с. 68-73).

Заявник та представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, проте помилився, вказавши, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року в справі №139/122/14-ц вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 04.01.2023 в справі №198/99/15-ц вказано, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Так, у справі, яка переглядається, заявник просить суд установити, зокрема, факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, є спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання про встановлення факту утримання дитини не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Такі правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимога, з якою заявник звернувся до суду, пов`язана зі спором про право, що згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Проте, правильно дійшовши висновку про відмову у відкритті провадженні, суд першої інстанції вказані обставини не дослідив та помилково відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в тому числі з тих підстав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Трофимовою Ганною Миколаївною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова