Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

610/2103/23 2/610/25/2025 22 січня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М.

за участю

секретаря: Виноградської О.В.,

розглянувши в місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області про визнання прав і обов`язків забудовника в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

17.11.2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею всі права і обов`язки забудовника в порядку спадкування за заповітом відносно житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, які мав до моменту своєї смерті її батько ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши їх в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері (її бабки) ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за життя, як і батько, не зареєструвала право власності на вищевказане домоволодіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що після смерті її батька ОСОБА_2 вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась у встановлений законом строк до нотаріуса, однак у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вищевказане домоволодіння за померлими батьком та бабкою, тобто відсутності правовстановлюючого документа, їй було відмовлено у оформленні за нею права на спадщину після смерті батька, який після смерті своєї матері ОСОБА_3 прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 2-3, 27-28).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2024 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 53).

Позивач просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала (а.с. 60).

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, (а.с. 58).

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та який був сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та свідоцтвами про смерть (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 21).

Рішенням виконавчого комітету Андріївської селищної ради від 04.09.1963 № 18 надано дозвіл ОСОБА_4 на перебудову її житлового будинку по АДРЕСА_3 , надано право індивідуальної перебудови цього житлового будинку та зобов`язано забудовника ОСОБА_4 отримати в БТІ всю технічну документацію на право перебудови будинку на земельній ділянці за вищевказаною адресою та завірити її в держнотконторі (а.с. 14).

Також Андріївською селищною радою ОСОБА_4 було видано дозвіл на виконання будівельних робіт по перебудові житлового будинку з надвірними будівлями на присадибній ділянці АДРЕСА_3 на підставі генплану, затвердженого Андріївською селищною радою 04.09.1963 на право перебудови (а.с. 15).

Згідно з актом Ізюмського БТІ від 14.03.1963 відповідно до рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради було проведено в натурі перевірку будинку, який буде перебудовано, за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана перебудова на земельній ділянці передана ОСОБА_4 (а.с. 16).

04.09.1963 було узгоджено проєкт перебудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17).

З довідки Андріївського старостинського округу Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 16.11.2023 вбачається, що дійсно в минулому часі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 в теперішньому часі має поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Відповідно до довідок Балаклійського БТІ від 23.02.2007 та 10.02.2009 за даними архівних реєстраційних матеріалів Балаклійського БТІ житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Андріївською селищною радою 06.07.1950 на підставі рішення № 19 від 06.07.1950. Старий житловий будинок був знесений. Будівництво нового житлового будинку було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Андріївської селищної ради № 18 від 04.09.1963. Рік побудови 1964. Новий житловий будинок в експлуатацію прийнято не було, право власності на нього не переоформлено (а.с. 18, 19).

Виходячи зі змісту частин першої і другої ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, реєстрації права власності.

Позивач вказує, що до моменту своєї смерті ні її бабуся, ні її батько, який прийняв спадщину після смерті своєї матері, вступивши у фактичне володіння майном, так і не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності на новозбудований житловий будинок, тому нотаріусом їй було відмовлено в оформленні за нею права на спадщину.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , яка 31.03.1971 вийшла заміж та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », була забудовником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6 ), однак у встановленому законом порядку не оформила право власності на нього за собою.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Згідно із роз`ясненням, викладеним в листі Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення приналежності цього майна колишньому власнику і подальших власників (спадкоємців) повинен вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

При вирішенні цієї справи суд, крім іншого, керується нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За змістом ст. ст. 548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у буд. АДРЕСА_7 вбачається, що за вказаною адресою з 28.03.1980 до 14.11.2002 був зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 12, 13).

Отже на день смерті своєї матері ОСОБА_3 та після цього ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою знаходження спадкового майна, користувався ним, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що свідчить про фактичне прийняття ним, як спадкоємця першої черги, спадщини після смерті його матері.

Протилежного не доведено.

Таким чином, ОСОБА_2 прийняв спадщину в порядку та строки, передбачені ст. 548 та ст. 549 ЦК Української РСР, але не оформив у встановленому законом порядку своє право на спадщину.

Згідно до правил статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.05.2014 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 08.05.2014 державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Голуб В.М. було заведено спадкову справу № 246/2014, номер у спадковому реєстрі 56054640 (а.с. 23).

Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.11.2024 встановлено, що відомості відносно ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутні, тобто після його смерті ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не звертався, свідоцтва про право на спадщину не отримував. 13.08.2008 було зареєстровано заповіт (чинний) (а.с. 46, 47).

Відповідно до заповіту від 13.06.2008, посвідченого секретарем Андріївської селищної ради Сафоновою В.В., ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті і на що законом він матиме право, своїй доньці ОСОБА_1 (а.с. 22).

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України, констатуючи наявність у позивача прав, як спадкоємиці за заповітом, на спадщину, що залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 .

Враховуючи, що осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, та інших спадкоємців не встановлено, права і обов`язки забудовника, які мала на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами ОСОБА_3 , а після її смерті ОСОБА_2 , повинно бути визнано за спадкоємцем - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину.

Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України

у х в а л и в:

1)Позов задовольнити повністю.

2)Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права та обов`язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (кол. 32, 48, 52), в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прийняв їх в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3)Стягнути з територіальної громади в особі Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 1073,60 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: територіальна громада в особі Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, місцезнаходження: 64250, Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд. 40, .

Суддя Стригуненко В.М.