судді Глибоцького районного суду Чернівецької області
Як передбачено ст. 293 ЦПК України розгляд справ у порядку окремого провадження про визнання особи недієздатною та призначення опікуна проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
Відповідно до ч.3ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.
За змістом ч.1 ст.35 ЦПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім.
Згідно із ч. 3 ст. 35 ЦПК України, суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Так, під час розгляду у судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна його заяву було задоволено в повному обсязі.
Проте, я не повністю погоджуюсь з таким рішення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч.1 ст.60 ЦК України).
Згідно ч.4 ст.62 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Стаття 296 ЦПК України передбачає, що заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
В своїй заяві ОСОБА_1 вказує на те, що тільки він може здійснювати догляд за бабусею ОСОБА_2 . Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що за місцем проживання заявника та його бабусі, також зареєстровані та проживають: батько заявника та син ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 1962 року народженні та мати заявника ОСОБА_4 , 1958 року народження.
В судовому засіданні заявник вказував, що бабусі потрібен постійний догляд, вона сама їсть однак їй треба допомагати підніматись, міняти підгузки, тощо. Разом з тим є незрозумілим, яким чином заявник буде виконувати в повній мірі виконувати ці обов`язки будучі фізичною особою підприємцем та займаючись ремонтом авто в орендованому гаражі, як він сам стверджував. Також заявник пояснив, що він більше фінансово допомагає бабусі, а доглядати за нею допомагають батько і мати, при цьому незрозуміло чому в такому випадку вони не можуть бути опікунами.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, вважаю, що вирішення питання про призначення заявника ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 було передчасним, оскільки на моє переконання подання органу опіки і піклування не в повній мірі вмотивовано, чому саме ОСОБА_1 має бути опікуном і ці обов`язки не можуть виконувати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому подана заява ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном не підлягала до задоволення.
Суддя В.В. Цуркан