Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
за участі секретаря судового засідання Корпесьо В.Р..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Креді Фінанс Актив" третя особа приватний виконавець Ярмошевич Наталія Олексіївна про зняття арешту з майна,-
29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець Ярмошевич Наталія Олексіївна з позовом до відповідача та просив:
Літом 2024 року він отримав документи на оплату орендної плати за частину земельної ділянки в межах так названої «червоної лінії» на ім`я ОСОБА_2 . По цьому питанню він за роз`ясненням пішов до Головного управління ДПС у Рівненській області. Йому було пояснено, що договір оренди земельної ділянки було укладено ще колишнім власником ОСОБА_2 . Однак, після якихось перевірок у комп`ютері інспектор податкової повідомив, що на земельну ділянку, яка находиться по АДРЕСА_1 накладено арешт.
Зазначає, що з 2006 року власником, вищевказаної земельної ділянки є ві , а земельна ділянка арештована за борги колишньої власниці ОСОБА_2 .
Вважає, що не зняття приватним виконавцем арешту з майна у виконавчому провадженні, порушує його право на володіння, користування та розпорядження майном.
З огляду на ту обставину, що незаконно арештовано його майно, а захист його прав у спосіб оскарження бездіяльності приватного виконавця неможливий, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки він в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності він не може.
Просить позов задоволити.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2024 року позовна заява ОСОБА_4 була залишена без руху
На виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2024 року позивачем було подано позовну заяву, в якій останній зазначив ще одного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю " Креді- Фінанс Актив"
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду на 04 грудня 2024 року.
В судове засідання позивач та його представник не прибули, подали до суду заяву вх 2827/25 від 17.01.2025 року, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили проводити розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду, були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили, відзив не подали і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами, прийшов до такого висновку.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого 30 серпня 2006 року Бештинарською Н.О., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, реєстраційний номер 2391 Морох В.П. придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . ( а.с.9)
З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на майно № 11994734 від 29.09.2006 року вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру будинок, АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності договір купівлі- продажу ВЕВ №181698 № 2391 від 30.08.2006 рокук ( а.с.10)
Матеріалами справи встановлено, що на вказаній земельній ділянці розміщена квартира АДРЕСА_2 .
Згідно із частиною першою ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Указана стаття визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в чинній редакції (яка була чинною і під час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
- правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України;
- стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Позивач, звернувся за захистом порушеного права, оскільки йому стало відомо про накладення арешту на спірну земельну ділянку.
При вирішенні спору в частині зняття арешту з майна, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що приватним виконавцем Ярмошевич Н.О. 28.03.2024 року було накладено арешт на спірну земельну ділянку, та особою, майно/ права якої обтяжуються зазначена ОСОБА_2 .
Вказаний договір був зареєстрований в управлінні земельних відносин 28 вересня 2006 року № 1843
Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Безпідставна наявність арешту на земельну ділянку, яка вказана вище, яка належить позивачу порушує його права на вільне володіння та розпорядження майном на власний розсуд.
Тому, не зняття приватним виконавцем арешту з майна у виконавчому провадженні, порушує його право на володіння, користування та розпорядження майном.
З огляду на ту обставину, що незаконно арештовано майно позивача ОСОБА_1 , суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання права власності та зняття арешту з майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Креді Фінанс Актив третя особа приватний виконавець Ярмошевич Наталія Олексіївна про зняття арешту з майна задоволити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суд апротягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 );
відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 );
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Наталія Олексіїівна, адреса: м. Рівне, вул. К.Любомирського, 7.
Повний текст рішення виготовлено 20 січня 2025 року
Суддя Н.Г.Кучина