Дата документу 22.01.2025 Справа № 336/2462/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/4871/23 Пр. № 22-ц/807/24/25 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до УКРАЇНСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПО ОБСЛУГОВУВАННЮ ІНОЗЕМНИХ ТА ВІТЧИЗНЯНИХ АВТОТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за апеляційною скаргою УКРАЇНСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПО ОБСЛУГОВУВАННЮ ІНОЗЕМНИХ ТА ВІТЧИЗНЯНИХ АВТОТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (надалі - УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС») на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-31), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021 у розмірі 136874,40 грн. та судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18100,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що позивач у період з 27.12.2018 по 15.05.2019 працював у філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів.

Станом на дату звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена сума заробітної плати у розмірі 9257,41 грн. Виплата суми заборгованості по заробітній платі на день звільнення з вини відповідача відбулась 14.12.2021, тобто через 2,5 роки після звільнення.

Позивач був звільнений за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України.

Відповідно до розрахункових листків за березень-квітень 2019 року середній заробіток позивача становить: (4173,00 грн. + 2086,50 грн.) / 2 = 6259,50 грн. / 2 = 3129,75 грн. Середньомісячне число робочих днів позивача: (20 + 10) / 2 = 30/2 = 15 днів. Середньоденна заробітна плата складає: 3129,75 / 15 днів = 208,65 грн. За період з 15.05.2019 по 14.12.2021 середній заробіток складає: 208,65 грн. х 656 робочих днів = 136874,40 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Савеленко О.А. (т.с.1 а.с.32). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.36-37) провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року (т.с.2 а.с.67-76) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Стягнуто з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» () на користь ОСОБА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021 у розмірі 136874,40 грн.

Стягнуто з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18100, 00 грн. та судовий збір 1396,11 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.95-118) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити частково, стягнути з УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 925,00 грн без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів; витрати на правничу допомогу у розмірі 1800,00 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В автоматизованому порядку 01.04.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с.2 а.с.119). Ухвалою апеляційного суду від 02.04.2024 року витребувано справу у суду першої інстанції (т.с. 2 а.с. 120-122), остання була надана апеляційному суду 10.04.2025 року (т.с. 2 а.с. 123). В автоматизованому порядку 11.04.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із звільненнями останньої у відставку, рішення ВРП України від 04.04.2024 року (т.с. 2 а.с. 124-125). Ухвалою апеляційного суду від 11.04.2024 року апеляційну скаргу апелянта залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (т.с. 2 а.с. 126-127), які апелянт усуну у встановлений апеляційним судом строк 19.04.2024 року (т.с. 2 а.с. 128-131).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача у цій справі відкрито 22.04.2024 року (т.с.2 а.с.136-137), справу призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с. 2 а.с.138).

Оскільки, відповідно до ст. 19 ч. 4 п. 2 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових спорів.

Згідно із ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. *100=302800,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с.2 а.с.143-157), в якому у тому числі просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 3000,00 грн., надавши докази, які підтверджують понесення ОСОБА_1 таких витрат.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. У зв`язку із чим, 19.06.2024 року Верховна Рада України прийняла ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» №3831-ІХ, яким внесла відповідні зміни у ці Кодекси. Крім того, в силу вимог п. 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-ІХ від 19.06.2024 року, якій набрав законної сили з 19.07.2024 року, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Апеляційним судом встановлено, що дана справа в силу своєї ціни позову 136874,40 грн. (т.с. 1 а.с. 1 - більше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахунок: 3028,00 грн.*30 = 90840,00 грн.) перестала бути малозначною на підставі ст. 19 ч. 4 п. 1 ЦПК України, але лишилась такою в силу ст. 19 ч. 4 п. 2 ЦПК України як справа, що виникла із трудових відносин. Крім того, апеляційна скарга відповідача в ній була подана і розгляд її апеляційним судом не закінчено до набрання чинності цим законом 19.07.2024 року, а тому апеляційний суд продовжує розгляд цієї справи у раніше визначеному порядку в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с. 2 а.с. 138).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, перебування судді-доповідача у відпустці у період з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно (довідка т.с. 2 а.с.163) та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача УДП «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 266, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27.12.2018 року знаходився у трудових відносинах з філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів, що підтверджується записом у трудовій книжки (т.с. 1 а.с. 20-21, 222).

15.05.2019 року позивач був звільнений з посади слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (т.с. 1 а.с.174, 193-200, 234).

Згідно із розрахунковими листками за березень 2019 року, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за березень 4173 грн., всього утримано 813,74 грн., борг за підприємством на початок місяця 6718,52 грн., виплачено заробітної плати 400 грн., борг за підприємством на кінець місяця 9677,78 грн. (т.с. 1 а.с. 22).

Відповідно до розрахункового листка за квітень 2019 року, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за квітень 2086,500 грн., всього утримано 406,87 грн., борг за підприємством на початок місяця 9677,78 грн., виплачено заробітної плати 2100 грн., борг за підприємством на кінець місяця 9257,41 грн. (т.с. 1 а.с.23).

Згідно із документами № 2, № 3, № 4, №5, № 6 про зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї, 14.12.2021 здійснено відповідні операції щодо виплати заборгованості заробітної плати ОСОБА_3 на суму 3359,26 грн.; 859,26 грн.; 1679,63 грн.; 237,84 грн., 3359,26 грн. (т.с. 1 а.с.24-28).

За змістом листа УДП «Укрінтеравтосервіс» на ім`я т.в.о. генерального директора від 15.02.2022, борг по заробітній платі перед ОСОБА_1 повністю погашено 14.12.2021 на суму 9495,25 грн. (т.с. 1 а.с.116).

Згідно з відомостями нарахування коштів на ім`я ОСОБА_1 перераховано заробітну плату: № 123 за березень 2019 3359,26 грн.; № 124 за квітень 2019 1679,63 грн.; № 121 за січень 2019 859,26 грн.; № 122 за лютий 2019 року 3359,26 грн.; № 125 за травень 2019 237,84 грн. (т.с. 1 а.с.117-119).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 у справі № 336/4565/20 (провадження № 2/336/2674/2020) задоволено позов ОСОБА_1 до філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі (т.с. 1 а.с.129-136).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.10.2022 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 року справі № 336/4565/20 (провадження № 2/336/2674/2020) скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з процесуальних підстав - через неналежність відповідача філії УДП «Укрінтеравтосервіс» (т.с. 1 а.с.124-128).

Згідно з довідкою про доходи, виданою ОСОБА_1 08.03.2023, останньому було нараховано: за березень 2019 року (20 р. дн.) 4173 грн.; за квітень 2019 року (20 р. дн.) 2086,50 грн., всього за період з 01.03.2019 по 30.04.2019 6259,50 грн. (т.с. 1 а.с.138).

За період з 01.03.2019 по 31.03.2019 ОСОБА_1 було відпрацьовано 20 р. днів, з 01.04.2019 по 30.04.2019 відпрацьовано 10 р. днів, про що свідчать табелі обліку використання робочого часу (т.с. 1 а.с.229, 233).

Згідно з штатним розписом заробітна плата за місяць на посаді слюсаря з ремонту колісних ТЗ склала 4173,00 грн. (т.с. 1 а.с.230-232).

За березень 2019 року ОСОБА_1 нараховано але не виплачено заробітну плату в сумі 9677,78 грн.; за квітень 2019 року 9257,41 грн., про що свідчать розрахункові відомості (т.с. 2 а.с.10-15).

Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» зареєстровано як юридична особа, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.с. 1 а.с.79).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в редакції, чинній на дату звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27.12.2018 року по 15.05.2019 року знаходився у трудових відносинах з філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів.

15.05.2019 позивач був звільнений з посади слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Згідно розрахункового листа відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у встановлений законом термін у розмірі 9257,41 грн.

Станом на 14.12.2021 заборгованість із заробітної плати відповідачем на користь позивача виплачена.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

День звільнення позивача, відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За змістом п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до розрахункових листків за березень-квітень 2019 року середній заробіток позивача становить: 3129,75 грн. (4173,00 грн. + 2086,50 грн.) / 2 = 6259,50 грн. / 2 = 3129,75 грн.

Середньомісячне число робочих днів позивача: (20 + 10) / 2 = 30/2 = 15 днів. Середньоденна заробітна плата складає: 3129,75 / 15 днів = 208,65 грн., що вбачається з табелів обліку використання робочого часу адмінуправління та допоміжного персоналу.

З зазначеного судом першої інстанції було правильно встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021 становить: 208,65 грн. х 656 робочих днів = 136874,40 грн.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні йому суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та виплачено лише 14.12.2021, порушене право позивача на отримання належних йому сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021, що відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, відповідно позов позивача до відповідача у цій справі підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача УДП «Укрінтеравтосервіс» не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Позивач працював у відповідача слюсарем, а не юристом.

І хоча дійсно, в силу вимог ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Проте, враховуючи тривалість (656 робочих днів) прострочки виплати відповідачем, нарахованої саме відповідачем, але не виплаченої позивачу при звільненні 15.05.2019 року заборгованості з заробітної плати лише у розмірі 9257,41 грн., середній заробіток за таку велику затримку у розмірі 136874,40 грн. по день виплати лише 14.12.2021 року, тобто лише після постанови Запорізького апеляційного суду від 25.10.2022 року у справі № 336/4565/20 за позовом ОСОБА_1 про стягнення цієї заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки у розмірі 67185,30 грн., якою було відмовлено в його задоволенні виключно з процесуальних підстав - через неналежність відповідача філії УДП «Укрінтеравтосервіс» (т.с. 1 а.с.124-128), тобто утворення цієї маленької заборгованості та виплати останньої відповідачем позивачу ще до початку військової агресії РФ проти України та до внесення змін у ст. 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 (не більш як за шість місяців), який дійсно перевищує розмір заборгованості з заробітної плати у декілька разів, але який, у свою чергу, носить виключно компенсаційний характер, а тому зменшення судом першої інстанції останнього в порядку задоволення клопотання відповідача, дії якого були неправомірними тривалий час при вищевикладених обставинах, за відсутності вини позивача у цьому, оскільки (позивач) ще у 2020 році мав право на середній заробіток вже у розмірі 67185,30 грн., який не було стягнуто судом лише з процесуальних підстав (неналежність відповідача філії), але який міг бути компенсований відповідачем у 2020 році позивачу у добровільному (позасудовому порядку) порядку, було б несправедливим по відношенню до позивача у цій справі, який міг би просити стягнути ще й моральну шкоду, як у вищезазначеній справі № 336/4565/20, з відповідача за затримку виплати заборгованості по заробітній плати при його звільненні відповідачем, проте, обмежився лише середнім заробітком.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач і представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з урахуванням повного задоволення позову позивача до відповідача при вищевикладених обставинах, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. 1 ЦПК України, у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору та понесених документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу (детальний розрахунок виконаний адвокатом в інтересах позивача у цій справі т.с. 2 а.с. 36-37), а саме: збір доказів по справі 30.01.2023 року 1 година 800,00 грн., складання та подання позову позивача 10.03.2023 року 3 години 3000,00 грн., складання та подання клопотання про витребування доказів 10.03.2023 року 1 година 1000,00 грн., представництво інтересів позивача у судовому засіданні 19.07.2023 року судодень 1500,00 грн., складання та подання відповіді на відзив відповідача 22.08.2023 року - 2 години 2000,00 грн., адвокатський запит з метою збору доказів 12.09.2023 року 1 година 800,00 грн., складання і подання клопотання про доручення доказів 24.10.2023 року 0,5 години 500,00 грн., складання та подання додаткових пояснень по справі 24.10.23023 року 1 година 1000,00 грн., складання і подання клопотання про витребування доказів 24.10.2023 року -1 година 1000,00 грн., складання та подання клопотання про доручення доказів 14.11.2023 року 1 година 1000,00 грн. , представництво у суді 08.12.2023 року судодень 1500,00 грн., представництво інтересів в суді 25.01.2024 року судодень 1500,00 грн., складання і подання клопотання про доручення доказів 15.02.2024 року 1 година 1000,00 грн., договір про надання правничої допомоги від 09.11.2022, акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт від 15.02.2022, довідка про отримання грошових коштів адвокатом витрати на правову допомогу на загальну суму 18100,00 грн. (т.с. 2 а.с. 24-40); оскільки, суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для зменшення останніх на підставі клопотання позивача про їх зменшення (т.с. 2 а.с. 41-47) відсутні, так як судом першої інстанції було правильно у тому числі додатково було правильно встановлено, що посилання представника відповідача на те, що участь представника позивача - адвоката Вишняковою І.О. у судових засіданнях 19.07.2023, 31.08.2023, 08.12.2023, 25.01.2024 не доведена, спростовується матеріалами справи, а саме протоколами судових засідань за відповідні дати (т. с. 1 а.с.102, 178, 237, т.с. 2 а.с. 19), розгляд цієї справи з повідомленням у суді першої інстанції тривав з березня 2023 року по 26 лютого 2024 року, тобто майже рік та відкладався за заявами (клопотаннями) сторони відповідача (т.с. 1 а.с. 74 від 02.03.3023 року , 99-82 від 18.07.2023 року тощо). ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката, а також не встановлено форму такого документу. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Тому, надані стороною позивача у цій справі суду першої інстанції вищезазначені документи на підтвердження у тому числі понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, є належними письмовими доказами понесення останніх позивачем у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим доля врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі:

-відповідач не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом;

-позивач має право на компенсацію з відповідачапонесених документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 3000,00 грн. (складання та подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача із додатками на 12 аркушах у цій справі (т.с. 2 а.с. 143-157), який визнано апеляційним судом обґрунтованим, - довідка про отримання грошових коштів адвокатом Вишняковою І.О. від 07.05.2024 року від ОСОБА_1 за надану правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., акт прийому передачі виконаних робіт №1 від 07.05.2024 на суму 3000,00 грн. та договір про надання правничої допомоги (т.с.2 а.с.150-154).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу УКРАЇНСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПО ОБСЛУГОВУВАННЮ ІНОЗЕМНИХ ТА ВІТЧИЗНЯНИХ АВТОТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з УКРАЇНСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПО ОБСЛУГОВУВАННЮ ІНОЗЕМНИХ ТА ВІТЧИЗНЯНИХ АВТОТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКАА НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.01.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.