РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/9172/24

Провадження № 22-ц/4815/38/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвокат Омельчук Тетяни Василівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2024 року у складі судді Панас О. В., постановлене в м. Рівне, повний текст рішення складено 02 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований 15 вересня 2022 року Білокриницькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, про що було складено відповідний актовий запис № 25. У цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом, виданим Рівненським міським судом Рівненської області 30.04.2024 з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказував, що на час звернення із заявою про стягнення аліментів відповідачці достеменно було відомо про наявність у нього ще однієї дитини та про те, що ним сплачуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, стягнені судовим наказом, виданим Рівненським міським судом Рівненської області 30.08.2019 по справі № 569/15201/19. Так само їй було відомо про те, що він не працевлаштований та в нього мінливий не регулярний заробіток. Зазначав, що на сьогоднішній день на двох дітей з нього сумарно стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу). Вважає, що визначення аліментів, які повинні сплачуватися на дитину, в розмірі 1/8 частки доходів не буде суперечити нормам матеріального права та на сьогоднішній день буде становити 1669,75 грн. При цьому зазначив, що розмір прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 2563 грн. Таким чином, гарантований розмір аліментів для дитини до 6 років становить 1281,50 грн. Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього, ОСОБА_1 , на підставі судового наказу виданого Рівненським міським судом Рівненської області 30 квітня 2024 по справі № 569/8016/24 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/4 частини до розміру 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з задоволенням позову про зміну розміру аліментів, припинено з моменту набрання даним рішенням законної сили подальше примусове виконання Судового наказу Рівненського міського суду від 30.04.2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів. У разі наявності заборгованості за вказаним судовим наказом вирішено проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Відмовлено відповідачці у задоволенні вимоги про стягнення понесених нею судових витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване тим, що у позивача як платника аліментів з часу їх призначення за судовими рішеннями стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1/4 частці на кожну дитину, що в сукупності становить 1/2 частку його заробітку (доходу), а також те, що він офіційно не працевлаштований, а тому позовні вимоги задоволені частково із зменшенням розміру аліментів до 1/6 частки, що узгоджується з засадами розумності, справедливості та усталеної судової практики.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 адвокат Омельчук Тетяна Василівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що зменшення аліментів на утримання спільного сина сторін порушує баланс обов`язків батьків щодо утримання дитини та покладає на маму в більшій мірі зобов`язання по утриманню ОСОБА_3 .. Додає, що місцевий суд взяв до уваги, що зі ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини від іншого шлюбу та залишив поза увагою той факт, що на утриманні у ОСОБА_2 фактично перебуває троє неповнолітніх дітей, і остання наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і не отримує жодних інших доходів, крім соціальної допомоги у розмірі 860 грн. 00 коп.. наголошує, що суд першої інстанції також залишив поза увагою той факт, що відповідачкою ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату комунальних послуг на суму понад 2500 грн щомісяця. Тобто, фактично відповідачка ОСОБА_2 позбавлена можливості працювати та отримувати дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи в зв`язку з необхідністю догляду за однорічною дитиною, разом з тим, крім перебування у неї трьох дітей на утриманні, остання також несе витрати по утриманню майна в якому проживає. Наголошує, що ОСОБА_1 , хоч і не має офіційного працевлаштування, та є

працездатною особою, особою з інвалідністю не являється, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває, протипоказань до праці не має, а тому має можливість працювати та належним чином виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню як дитини від першого шлюбу, так і спільного сина з ОСОБА_2 .. Звертає увагу той факт, що позов про зменшення аліментів ОСОБА_1 подано лише до ОСОБА_2 , в той час, стверджуючи що розмір аліментів є для нього непосильний, останній не звертався з аналогічним позовом в межах стягнення з нього аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Вважає, що позивач не підтвердив своє скрутне матеріальне становище, не надав доказів отримання виплат по безробіттю чи інших соціальних виплат, документів, які б підтверджували погіршення стану здоров`я. Покликається на те, що аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 стягнуті Рівненським міським судом Рівненської області судовим наказом від 30.04.2024 року у справі №569/8016/24 у розмірі, визначеному ЦПК України з дотриманням положень ст. 182 СК України, та відповідають інтересам дитини та фактичним обставинам справи. Додає, що розмір аліментів 1/4 в частці від заробітку позивача зможе забезпечити дитині належний та достатній рівень матеріального утримання та враховуючи конкретні обставини справи. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим запис за № 1609, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року у справі № 569/8016/24 стягнуто із ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім спільної з відповідачкою дитини ОСОБА_1 також є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.08.2015 року Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2188.

Батьками дитини записані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 .

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області 30 серпня 2019 року у справі № 569/15201/19 з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Гаврилюк Н.П. від 07.10.2019 року відкрито виконавче провадження №60230782 з примусового виконання судового наказу № 569/15201/19.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що загальний розмір аліментів, які з нього стягуються, на утримання спільного з відповідачкою сина та на утримання дочки від іншого шлюбу, складає частину заробітку, що є порушенням положень ч. 5 ст. 183 СК України, та ставить його в скрутне матеріальне становище з огляду на відсутність постійного заробітку та працевлаштування.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оцінюючи матеріальний стан сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно довідки Форми ОК-5 та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 14.05.2024 № 1716-24-04000, ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.

Згідно копії наказу Рівненського професійного ліцею від 09.11.2023 року № 157-К/ТР, відповідачка ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 10.11.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , окрім спільного з позивачем сина ОСОБА_6 , є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно відповіді на адвокатський запит від 21.06.2024 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, вбачається, що за період з І кварталу 2023 року по І квартал 2024 року відповідачка ОСОБА_2 отримувала дохід у вигляді заробітної плати та соціальних виплат.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно 1/3 частки квартири у АДРЕСА_1 .

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка, в тому числі зазначала про те, що розмір аліментів, які стягнуті з позивача судовим наказом на утримання їхнього сина є мінімальним і не покриває всіх потреб дитини, на утримання якої ці аліменти стягуються.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Чинним законодавством України, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, й аліментні зобов`язання, визначено мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів, однак не встановлює верхньої максимальної межі для суми аліментів, що стягуються на користь дитини з її батька чи матері.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається із доводів апелянта, платник аліментів офіційно працевлаштований та має постійний дохід, що, в свою чергу, дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачкою дитини, яка проживає окремо від нього.

Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Покликання апеляційної скарги на те, що на утриманні відповідачки, окрім спільного з позивачкою сина, є ще двоє дочок від попереднього шлюбу, а сама вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом відхиляються з тих міркувань, що докази утримання дітей від попереднього шлюбу виключно відповідачкою відсутні, оскільки законом встановлений принцип рівності обов`язків батьків по утриманню дитини, закріплений у ст. 141 СК України, що в даному випадку передбачає утримання дочок відповідачки як нею, так і їх батьком.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулюють, беручи до уваги, що за судовими рішеннями з позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1/4 частці на кожну дитину, що в сукупності становить 1/2 частку його заробітку (доходу), ту обставину, що позивач офіційно не працевлаштований, а тому аліменти нараховуються виходячи з середньостатистичного розміру заробітної плати по регіону, апеляційний суд приходить до переконання про те, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частки відповідає засадами розумності, справедливості та усталеної судової практики, а також не порушує визначеного судом способу стягнення аліментів, який було визначено у частці від доходу боржника.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвокат Омельчук Тетяни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.