Провадження №2/523/1326/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/13114/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про повернення дітей матері, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про повернення дітей матері. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від часу свого народження діти були зареєстровані та постійно проживали із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Вихованням та утриманням дітей ОСОБА_1 займалася сама, оскільки батько дітей ОСОБА_4 з 2012 року з родиною не проживав та участі у дітей не приймав.

У листопаді 2019 року в житловій квартирі, де проживала позивачка з дітьми та бабусею ОСОБА_5 , сталася пожежа. Вказана пожежа забрала життя бабусі позивачки ОСОБА_6 та завдала значних пошкоджень житловій квартирі. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно утримувала родину та розпочався карантин, спричинений коронавірусною інфекцією COVID-19, а потім війна, грошей на повноцінний ремонт у квартирі не вистачало. 10.09.2022 року спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспектором Сектору ювенальної превенції ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було здійснено візит за місцем проживання позивачки разом з дітьми, в результаті якого проведено обстеження умов проживання родини. Спеціалістами було здійснено огляд квартири та проведено оцінку рівня безпеки малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, за результатами проведеного огляду було складено акт, яким встановлено факт наявності у житловій квартирі антисанітарію, затхлий запах, відсутність провітрювання кімнат, безлад, брудну підлогу, стіни обгорілі та обідрані до бетону після пожежі, яка сталася три роки тому.

10.09.2022 року відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від матері ОСОБА_1 та доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2 Одеської міської ради» з метою проведення медичного обстеження. 12.09.2022 року Служба у справах дітей Одеської міської ради звернулася до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням про невідкладне відібрання малолітніх дітей від батьків та тимчасове влаштування до дитячого державного закладу. Розпорядженням Суворовської райадміністрації Одеської міської ради від 13.09.2022 року № 303р, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від батьків та тимчасово влаштовано до дитячого державного закладу.

У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2023 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/11653/22, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_1 вказує на те, що станом на сьогоднішній день зникли обставини, які були підставою для відібрання у неї малолітніх дітей. Позивачка готова піклуватися про дітей, виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, не вживає алкогольних напої, не має поганих звичок, офіційно працевлаштована та створила належні умови для проживання та розвитку дітей.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким повернути малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідача органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР Кондратюком С. було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача вказує на те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, обґрунтовуючи своє визнання позову, представник відповідача вказує на те, що розпорядженням Пересипської (колишня назва - Суворовська) районної адміністрації ОМР № 280р та № 281р від 09.06.2023 року, малолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Пересипської районної адміністрації ОМР № 599р та № 600р від 09.11.2023 року малолітніх дітей влаштовано до Одеського ліцею «Олімпієць» ОМР. З 20.11.2023 року по теперішній час діти знаходяться у державному закладі. Відповідно до довідки Одеського ліцею «Олімпієць» ОМР від 02.08.2024 року № 01-20/278, за весь час перебування дівчат у закладі мати дітей ОСОБА_1 майже кожного тижня відвідує дітей, привозить солодощі, фрукти, одяг. Також мати щодня спілкується з дітьми по телефону, цікавиться їх життям та здоров`ям. ОСОБА_1 є працевлаштована, працює на посаді молодшої медсестри (санітарки) операційного блоку протягом 15, за місцем роботи характеризується позитивно. Комісією з питань надання адресної допомоги вразливим верствам населення Пересипського району м. Одеси та особам, які опинилися у складних життєвих обставинах (протокол № 11 від 28.08.2024 року) прийнято рішення про надання ОСОБА_1 адресної допомоги на проведення ремонтних робіт у квартирі. Грошові кошти у розмірі 73000,00 грн. позивачка отримала на особистий банківський рахунок та вже витратила частину коштів на придбання будівельних матеріалів. Зі змісту інформації Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) з`ясовано, що ОСОБА_1 хоча і має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, але щомісячно сплачує встановлені аліменти у розмірі 1598,00 грн. на кожну дитину.

Виходячи з вищевикладеного, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на те, що ОСОБА_1 дійсно прагне виховувати дітей, піклуватися про їх виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а отже, наявна можливість повернення дітей матері, які були відібрані за рішенням суду, але без позбавлення батьківських прав, а також припинення стягнення аліментів з позивачки.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 12.08.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.11.2024 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити даний позов та провести розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР Дмитрієва Т.П. в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимог вважає обґрунтованими, просить суд ухвалити рішення в найкращих інтересах дитини та провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради Боднарчук О.С. в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій просила суд ухвалити рішення в найкращих інтересах дитини та провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Свідоцтва про народження.

Від часу свого народження діти були зареєстровані та постійно проживали із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивачка вказує на те, що вихованням та утриманням дітей ОСОБА_1 займалася сама, оскільки батько дітей ОСОБА_4 з 2012 року з родиною не проживав та участі у дітей не приймав.

По справі встановлено, що у листопаді 2019 року в житловій квартирі, де проживала позивачка з дітьми та бабусею ОСОБА_5 , сталася пожежа. Вказана пожежа забрала життя бабусі позивачки ОСОБА_6 та завдала значних пошкоджень житловій квартирі. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 самостійно утримувала родину та розпочався карантин, спричинений коронавірусною інфекцією COVID-19, а потім війна, грошей на повноцінний ремонт у квартирі не вистачало.

10.09.2022 року спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспектором Сектору ювенальної превенції ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області було здійснено візит за місцем проживання позивачки разом з дітьми, в результаті якого проведено обстеження умов проживання родини. Спеціалістами було здійснено огляд квартири та проведено оцінку рівня безпеки малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, за результатами проведеного огляду було складено акт, яким встановлено факт наявності у житловій квартирі антисанітарію, затхлий запах, відсутність провітрювання кімнат, безлад, брудну підлогу, стіни обгорілі та обідрані до бетону після пожежі, яка сталася три роки тому.

10.09.2022 року відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від матері ОСОБА_1 та доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2 Одеської міської ради» з метою проведення медичного обстеження.

12.09.2022 року Служба у справах дітей Одеської міської ради звернулася до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням про невідкладне відібрання малолітніх дітей від батьків та тимчасове влаштування до дитячого державного закладу.

Розпорядженням Суворовської райадміністрації Одеської міської ради від 13.09.2022 року № 303р, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від батьків та тимчасово влаштовано до дитячого державного закладу.

У подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2023 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/11653/22, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав. Окрім того, вказаним рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на особистий рахунок дітей аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вказані вище обставини, підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2023 року у справі № 523/11653/22 та в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що підставою для відібрання дітей від матері ОСОБА_1 слугували неналежні та небезпечні для дітей умови проживання у житловій квартирі, що потерпіла внаслідок пожежі, що трапилася у листопаді 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держава-учасниця забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за цим зверненням, коли компетентні органи відповідно до судових рішень, прийняті відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, якщо батьки жорстоко подаються з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення про місце проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яке розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за повідомленням, коли це додається найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини закладені на підставі багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР .

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися в реалізацію цього права, з огляду на те, коли втручання розвивається згідно із законом і є невідповідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенню чи злочинам, для захисту здоров`я. моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Отже, положення про права батьків і дітей бути у порядку один з одним не можна пояснити на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може приймати рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу , а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому випадку дитина передається другому з батьків, баби, дітей, інших батьків - за їх бажанням або органами опіки та піклування. Під час прийняття рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними без прийняття їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Як було вище встановлено судом, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2023 року за результатами розгляду цивільної справи № 523/11653/22, малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Підставою для відібрання дітей від матері ОСОБА_1 слугували неналежні та небезпечні для дітей умови проживання у житловій квартирі, що потерпіла внаслідок пожежі, що трапилася у листопаді 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкодили належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі зазначеної статті судам необхідно перевірити наявність довідок щодо інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про виникнення перешкоди на повернення дитини її батькові (одному з батьків). У протилежному випадку створюються умови для безпідставної передачі дитини її батькові та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушує мету справедливого рівноваги між інтересами батьків та дітей.

Вказані висновки зроблені у постанові КЦС/ВС від 09.09.2020 року за результатами розгляду справи № 400/936/18, яку суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Із пояснень, наданих представником органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР у відзиві на позовну заяву вбачається, що Комісією з питань надання адресної допомоги вразливим верствам населення Пересипського району м. Одеси та особам, які опинилися у складних життєвих обставинах (протокол № 11 від 28.08.2024 року) прийнято рішення про надання ОСОБА_1 адресної допомоги на проведення ремонтних робіт у квартирі. Грошові кошти у розмірі 73000,00 грн. позивачка отримала на особистий банківський рахунок та вже витратила частину коштів на придбання будівельних матеріалів.

12.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Служби у справах дітей із заявою проведення обстеження умов проживання та надання відповідного акту для вирішення питання повернення її дітей додому.

На підставі заяви позивачки, гол. спец. ТВ ССД ОМР у Пересипському районі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт.

Так, із наявного у матеріалах справи Акту обстеження умов проживання від 12.11.2024 року вбачається, що на момент обстеження у квартирі проходить ремонт, докуплені також будівельні матеріали. Відведено окрему кімнату для дітей, в якій мати проводить ремонт: покладено ламінат на підлогу, поклеєні шпалери.

ОСОБА_1 є працевлаштована, працює на посаді молодшої медсестри (санітарки) операційного блоку протягом 15, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується наявною у матеріалах справи Характеристикою, наданою КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради».

Згідно Довідки № 01-20/278 від 02.08.2024 року, виданою Одеським ліцеєм «Олімпієць», з 20.11.2023 року по теперішній час малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться на повному державному забезпеченні. За весь час перебування дітей у даному закладі, ОСОБА_1 майже кожного тижня відвідує дітей, приїздить до них на вихідних, приводить солодощі, фрукти, одяг. На день народження ОСОБА_9 , мати відвідала дітей та привезла з собою гостинці для всіх вихованців пансіону. Крім того, ОСОБА_1 щодня спілкується з дітьми по телефону, цікавиться їх життям та здоров`ям.

Таким чином, суд констатує, що в рамках розгляду даної знайшло своє підтвердження того факту, що відпали причини, які перешкодили належному вихованню позивачкою ОСОБА_1 її малолітніх дітей та слугували підставою ухваленню судом рішення від 19.04.2023 року про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є турботливою матір`ю, яка любить своїх дітей, піклується про них, здатна забезпечити дітям фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес та проявляє турботу до дітей, здатна забезпечити дітей всіма необхідними умовами для проживання, у зв`язку з чим, у суду наявні всі обґрунтовані підстави для висновку, що малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають поверненню матері.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

На підставі та керуючись ст.ст. 2, 7, 170 СК України, ст.ст. 8, 11, 12, 14 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про повернення дітей матері - задовольнити.

Повернути малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Припинити стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2023 року у справі № 523/11653/22 з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення про повернення дітей матері підлягає негайному виконанню.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Орган опіки та піклування Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. № 106.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовського, буд. № 2Д.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 січня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер