Провадження № 22-ц/812/217/25 Головуючий суду першої інстанції Квєтка І.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 485/2363/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Квєтки І.А., в залі судового засідання в м. Снігурівка , за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Позов мотивував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року по 20 червня 2019 року.

Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25 вересня 2019 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , від якого в них народився син, ОСОБА_6 .

З момент у реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 відповідачка втратила інтерес до спільних з позивачем дітей. Під час окупації м. Снігурівка виїхала за кордон та втратила зв`язок з ними.

Діти вже на протязі п`яти років проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні та піклуванні. До відповідачки діти прихильності не мають, спілкуватись з нею не бажають.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ним.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, передано за підсудністю до Ставищенського районного суду Київської області.

Ухвала суду мотивована тим, що за даними відповіді № 923801 від 26 листопада 2024 року з Єдиного демографічного реєстру, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин справа не підсудна Снігурівському районному суду Миколаївської області та має бути надіслана за підсудністю до Ставищенського районного суду Київської області, за зареєстрованим місцем проживання відповідачки.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на її незаконність, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд змінив підсудність розгляду справи не керуючись частиною 17 статті 28 ЦПК України, відповідно до змісту якої позови про захист оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб у зв`язку із збройною агресією російської федерації можуть пред`являтися також за місцем чи перебування позивача.

На час розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_9 , 2013 року народження та ОСОБА_4 , 2016 року народження з батьком. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

За даними відповіді № 923801 від 26 листопада 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано за місцем проживання матері ОСОБА_2 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, посилаючись на частину 1 статті 27 ЦПК України та на пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України, дійшов до висновку, що дана справа підсудна Ставищенському районного суду Київської області.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) - стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) - стаття 28 ЦПК України; виключну - стаття 30 ЦПК України.

Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в частині першій статті 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Ставищенського районного суду Київської області.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також ту обставину, що позивачем позовну заяву подано з порушенням територіальної юрисдикції (підсудності) судів, колегія суддів вважає, що Снігурівський районний суд Миколаївської області правильно застосував норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність передачі справи на розгляд до Ставищенського районного суду Київської області, оскільки місце проживання відповідачки територіально зареєстровано на території Ставищенської територіальної громади Київської області.

Не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про необхідність застосування положення частини 17 статті 28 ЦПК України, які визначають право позивача пред`являти за місцем свого проживання чи перебування позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, оскільки предметом поданого позивачем ОСОБА_1 позову є визначення місця проживання дітей, а отже предмет цієї справи не відноситься до вирішення питань, пов`язаних із збройною агресією. При зверненні до суду з даним позовом застосовуються правила загальної підсудності.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну

скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.