ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33919/23

Провадження № 22-ц/820/63/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представника позивача Дем`янова С.М., представників відповідачів Ленчика В.М., Мороз Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року (суддя Козак О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позову зазначав, що 20.03.2013 органом досудового розслідування відділом з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за №0000120. У даному кримінальному провадженні визначено старшим групи слідчих старшого слідчого в особливо важливих справах вказаного відділу Хоменко В.М., а старшим групи прокурорів був прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України Лавренюк М.І.

17.04.2013 слідчим ОСОБА_3 до ЄРДР внесені відомості про вчинення ним - ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за № 0000165, за ч.1 ст.364 КК України за №0000166 та за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.364 КК України за № 0000167, які постановами прокурора Лавренюка М.І. від 22.04.2013 та 29.04.2013 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000120.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 28.05.2013 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4-х місяців.

31.03.2013 на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено особистий обшук судді Деражнянського районного суду ОСОБА_1 , обшук його житла та обшук його службового кабінету.

10.04.2013 заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.369 КК України.

29.04.2013 заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст.369 КК України.

29.04.2013 заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду Дворніну О.С. повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч. 4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України.

21.05.2013 заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду Дворніну О.С. повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч.1 ст.364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України.

18 квітня 2013 року слідчим суддею Печерського районного суду ОСОБА_1 обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання.

29.05.2013 рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів на підставі клопотання органу досудового розслідування ОСОБА_1 відсторонено від посади судді Деражнянського районного суду Хмельницької області.

Ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2013 та 03.07.2013 накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Ухвалами слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2013 надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_1 , а саме: аудіо- відеоконтролю, візуального спостереження, зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж.

17.07.2013 слідчим Хоменко В.М. складено обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_1 у вчинені злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України, який цього ж дня затверджений прокурором Лавренюком М.І. та скерований до суду першої інстанції для розгляду.

17.03.2015 відповідно до ухвали Барського районного суду Вінницької області кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України закрите, у зв`язку із набранням чинності Закону, яким скасована кримінальна відповідальність за вчинення вказаних діянь.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна та позбавлено 4 кваліфікаційного класу судді.

09.03.2017 ухвалою апеляційного суду Вінницької області вирок Барського районного суду від 11.02.2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження по його обвинуваченню повернуто до Барського районного суду та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

22.11.2018 обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 процесуальним прокурором змінено та викладено в новій редакції.

02.12.2019 вироком Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України.

20.07.2021 ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Шаргородського районного суду Вінницької області відносно ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення. В касаційному порядку судове рішення апеляційної інстанції процесуальним прокурором не оскаржувалось.

Позивач вказував, що незаконно перебував під слідством та судом в період з 10 квітня 2013 року (дата повідомлення про підозру) по 20 липня 2021 року (дати постановлення ухвали Вінницького апеляційного суду), а саме 8 років 3 місяці і 10 днів, або 99 місяців та 10 днів.

З огляду на викладене вище, в нього виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з підстав, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700,00 грн. Таким чином, станом на час звернення до суду з урахуванням мінімальної заробітної плати - 6700,00 грн. та періоду часу перебування позивача під слідством та судом - 99 місяців 10 днів мінімально гарантований розмір моральної шкоди, який розраховується відповідно до статті 13 Закону, становить 663300грн.

Зазначав про спричинення йому значної моральної шкоди.

Так, після початку проведення відносно нього слідчих та процесуальних дій, зокрема особистого обшуку, обшуків місця проживання та службового кабінету, повідомлень про підозру, неодноразових допитів, неодноразових відсторонень від займаної посади судді, а також подальшого розгляду справи в судах різних інстанцій протягом тривалого часу і т.д. значно погіршився стан його здоров`я. Стресові ситуації, в яких він перебував протягом тривалого часу, призвели до загострення його хвороб, які виникли раніше, а також спричинили нові.

До подій, які мали місце 31.03.2013 він проходив профілактичне лікування наявної у нього хвороби не частіше одного разу на рік. При цьому, щоразу лікарем йому було рекомендовано уникати нервових стресів, оскільки вказане могло значно вплинути на перебіг наявної у нього хвороби.

Після подій, які розпочалися 31.03.2013 до теперішнього часу його звернення в заклади охорони здоров`я стали частішими, розширився і перелік хвороб позивача, він неодноразово проходив лікування, що підтверджується, на його думку, відповідними епікризами, актами дослідження здоров`я та виписками з медичної карти.

Підтвердженням погіршення стану здоров`я у вказаний час також є той факт, що 19.06.2017 він отримав 2 групу інвалідності.

Крім того, внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів, він, як громадянин так і як суддя Деражнянського районного суду, зазнав значних репутаційних втрат. Вказане знайшло своє відображення у відстороненні його від займаної посади судді протягом тривалого часу, позбавлення можливості кар`єрного зросту, прояв зневаги зі сторони колег, друзів, родичів, працівників правоохоронних органів, органів влади, громадян населеного пункту, де він здійснював правосуддя і здійснює наразі.

Також, неодноразове негативне висвітлення вказаних подій та поширення неправдивої інформації у засобах масової інформації, як зі сторони правоохоронних органів, так і окремих журналістів на основі інформації, отриманої від правоохоронних органів, мало значний негативний вплив на його ділову репутацію, принижували його честь та гідність, а також впливало на стан його здоров`я.

Навіть на теперішній час, після повного виправдання у вказаних вище обвинуваченнях, він відчуває наслідки цих подій, постійно чує осуд, що проявляється в розмовах, чутках і т.д., йому необхідно значно частіше проходити профілактичне лікування хвороб, що загострилися під час подій, які мали місце з 2013 по 2021 рік.

За час досудового розслідування та судового розгляду він зазнав душевних страждань. Йому довелось відчувати приниження, розпач, безвихідь, відчай, безпорадність, розчарування та зневіру.

Зокрема це стосується і його реагування на неодноразові звернення так званих «небайдужих громадян» в правоохоронні органи, до судів різних інстанцій, в засоби масової інформації щодо ОСОБА_1 , його рідних, з вимогою відсторонення від займаної посади судді, притягнення його до кримінальної відповідальності та вчинення інших заходів впливу.

З урахуванням викладеного, він вважає, що достатнім розміром для відшкодування йому моральної шкоди, за наведених вище обставин, може бути сума в 2000000 грн. Саме така сума є справедливою та співмірною із заподіяною йому шкодою, достатньою для задоволення розумних потреб потерпілої особи та не призведе до його безпідставного збагачення.

Також, під час досудового розслідування та судового розгляду справи ним були понесені витрати із отриманням юридичної допомоги. А саме, ним був укладений договір про надання правової допомоги із адвокатом Дем`яновою О.В. від 07 червня 2013 року. Загальна вартість послуг за вказаним договором становить 347000 грн.

З врахуванням викладеного вище, позивач просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 2000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 347000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди (витрати на юридичну допомогу) шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 10000 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (витрати на правничу допомогу) шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 900000 грн, 347000 грн витрат за надання юридичної допомоги в кримінальній справі, 5313 грн витрат на правничу допомогу у даній справі, а всього 1252313 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу з Державного бюджету України, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у відшкодуванні таких витрат. Посилається на порушення та неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначає, що у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган. В даному рішенні суб`єктом, винним у заподіюванні шкоди позивачеві визначено Офіс Генерального прокурора, натомість, без жодної правової підстави стягнуто судові витрати з Державного бюджету України, а не з суб`єкта у зв`язку з протиправними діями якого подано позов.

Крім того, вказує, що судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік не може бути виконане.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення у зв`язку з неправильною оцінкою доказів на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди. Також вважає, що рішення в оскаржуваній частині прийняте з порушенням принципу розумності та справедливості.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що незважаючи на те, що позивач уже тривалий час мав проблеми із своїм здоров`ям до настання вказаних подій, саме дії органів правоохоронної системи спричинили погіршення стану його здоров`я та призвели до настання негативних наслідків, зокрема, розширенню переліку його хвороб.

Також судом, на підтвердження вказаних обставин, не враховано факт отримання ОСОБА_1 2 групи інвалідності саме під час розвитку вказаних подій у 2017 році, тобто саме після винесення щодо нього обвинувального вироку Барським районним судом Вінницької області.

Вважає, що судом не надано належної оцінки моральним стражданням позивача спричинених внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів, коли позивач, як громадянин так і як суддя Деражнянського районного суду зазнав значних репутаційних втрат. Позивача було відсторонено від займаної посади судді протягом тривалого часу, позбавлено можливості кар`єрного зросту, спричинено проявам зневаги зі сторони колег, друзів, родичів, працівників правоохоронних органів, органів влади, громадян населеного пункту, де він здійснював правосуддя і здійснює наразі.

Вказує, що визначення судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди в розмірі 900000 грн відбулося з порушенням принципу розумності і справедливості. Надані позивачем докази є достовірними, достатніми та підтверджують дійсні обставини справи, що дають підстави для визначення розміру відшкодування моральної шкоди саме в тому розмірі, який був заявлений позивачем, а саме 2000000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що позовні вимоги з визначених позивачем підстав задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ухвали Барського районного суду Вінницької області кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України було закрито у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинено особою згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» від 13.05.2014 №1261-VII, тобто у зв`язку із нереабілітуючою обставиною, а тому підстав для задоволення його позову про стягнення моральної шкоди немає.

Вважає, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Звертає увагу суду на те, що позивач під вартою не перебував, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18.04.2013 у справі № 757/8408/13-к є найбільш м`яким запобіжним заходом, передбаченим ч. 1 ст. 176 КПК України. Негласні слідчі дії, накладення арешту на майно ОСОБА_1 проводилися також на підставі ухвал слідчого судді. Вказані ухвали неправомірними не визнавалися і не скасовувалися.

Таким чином, Офіс Генерального прокурора вважає, що слідчі та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0000120 відносно ОСОБА_1 проводилися відповідно до вимог КПК України. Фактів незаконного затримання, тримання під вартою, проведення відповідних слідчих дій без дозволу слідчих суддів не встановлено, а доказів проведення слідчих дій поза рамками дозволеної процедури або приниження гідності позивача під час проведення таких дій, позивачем не надано.

Вказує, що суд при здійсненні розрахунку розміру моральної шкоди посилався на положення Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023 визначено у сумі 6700 грн. Водночас, справа розглянута і оскаржуване рішення ухвалене судом в 2024 році. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1600,00 грн.

Зазначає також, що судом безпідставно стягнуто матеріальну шкоду у вигляді витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні в розмірі 347000,00 грн, оскільки надані позивачем документи не містять повної інформації щодо обсягу юридичних послуг, які були виконані адвокатом.

Також вважає, що задоволена судом вимога про відшкодування суми витрат на правову допомогу у розмірі 5313,00 грн є неспівмірною зі складністю справи.

До апеляційного суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача Дем`янов С.М. підтримав подану позивачем апеляційну скаргу, апеляційні скарги відповідачів просив залишити без задоволення.

Представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали подані Офісом Генерального прокурора, Державною казначейською службою України апеляційні скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просили залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 17.07.2013 старшим слідчим в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України Хоменко В.М. складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000120 внесеному 20.03.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч.1,2 ст.190, ч.1 ст. 364, ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.369 КК України, який цього ж дня був затверджений прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України Лавренюком М.І. (а.с. 129-132 т. 1)

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 в справі № 125/2690/13 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна та позбавлено 4 кваліфікаційного класу судді. (а.с. 17-29 т. 1)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.03.2017 вирок Барського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 відносно ОСОБА_1 скасовано, через істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 20 березня 2013 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369 КК України, повернуто до Барського районного суду Вінницької області. Призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 20 березня 2013 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369 КК України. (а.с. 49-54 т. 1)

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.12.2019 в справі № 125/2690/13 за результатами розгляду кримінального провадження № 0000120 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2013 - скасовано. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2013 на 1/3 (одну третю) долі квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом заборони її відчуження - знято. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2013 на земельну ділянку, площею 0,12 га, для ведення садівництва на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (акт серії ЯК № 273941 від 12.12.2011), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , знято. (а.с. 30-45)

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20.07.2021 вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України залишено без змін. (а.с. 46-48 т. 1).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ОСОБА_1 , відносно якого постановлено виправдувальний вирок, має право на відшкодування шкоди відповідно до приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також положень статей 23, 1167, 1176 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, урахувавши тривалість перебування позивача під слідством та судом в період з 10.04.2013 (дата повідомлення про підозру) по 20 липня 2021 року (дата постановлення ухвали Вінницького апеляційного суду), характер і обсяг страждань, яких позивач зазнав внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом; тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах; ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; взявши до уваги, що під час досудового розслідування до позивача були застосовані запобіжні заходи, арешт майна, ряд інших слідчих дій, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визнав необхідною і достатньою суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 900000 грн.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на юридичну допомогу в рамках кримінального провадження в розмірі 347000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій вказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема, і моральна шкода, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 4, статті 13 даного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) дійшла висновку про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, оскільки обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції, установивши, що позивач незаконно перебував під слідством і судом, унаслідок чого йому було завдано моральної шкоди безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочинів, врахувавши доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані ним докази, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 900 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності та справедливості, не заслуговують на увагу.

З огляду на те, що визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі чи в збільшеному є правом суду, а не обов`язком. Колегія суддів зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 757/24363/20 (провадження № 61-20822св21).

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги надані позивачем епікризи, акти дослідження здоров`я, виписки з медичної картки, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що зазначені у цих документах захворювання позивача мають причинно-наслідковий зв`язок з діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, що проводились в рамках кримінального провадження №0000120, з урахуванням того, що позивач хворіє давно.

Посилання в апеляційній скарзі Офісу Генерального прокурора на визначення розміру відшкодування моральної шкоди на підставі мінімальної заробітної плати, яка застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, що становить 1600 грн, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», замість мінімальної заробітної плати в розмірі 6700 грн, не заслуговують на увагу та позбавлені правового обґрунтування, оскільки у спірних правовідносинах визначення розміру відшкодування моральної шкоди визначено безпосередньо Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зміни до ст.13 вказаного Закону законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України».

До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній Офісу Генерального прокурора щодо відсутності доказів обсягу наданих адвокатом в кримінальному провадженні послуг. З огляду на те, що надані позивачем докази є належними та допустимими та доводять суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Оплативши надані за договором послуги в розмірі 347000 грн, позивач фактично погодився, що ці послуги надані і виконані адвокатом в повному обсязі, такі витрати повністю узгоджуються з умовами укладеного між ним та адвокатом договору та обсягом наданих послуг. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача матеріальну шкоду, яка полягає у понесені ним витрат у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні в розмірі 347000 грн.

Безпідставним є також доводи Державної казначейської служби України щодо неправомірного стягнення на користь позивача витрат на професійну справничу допомогу у цивільній справі з Державного бюджету України, оскільки відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що стягнення витрат на правничу має здійснюватись за рахунок Держави Україна з Державного бюджету України.

Інші доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення норм права й обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай