Справа №613/684/24 Провадження № 2/613/41/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 613/684/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальна площа якого 84,6 м2, житлова площа 49,6 м2, зі службовими та господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що з 16.03.2002 він перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.03.2024. В період шлюбу 27.12.2003 за спільні кошти подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано житловий будинок зі службовими та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , вартість якого на час придбання становила 22397,00 грн, а на даний час вартість будинку визначити неможливо через перешкоди в оцінці з боку відповідачки. Зазначений будинок був оформлений на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 27.12.2003. Позивач стверджує, що вказаний житловий будинок зі службовими та господарськими будівлями є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В період перебування у шлюбі та після його розірвання позивач продовжує проживати у спірному домоволодінні, але відповідачка почала чинити перешкоди у користуванні спільним майном та не дає позивачу можливості виділити його 1/2 частку у позасудовому порядку. У зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом про поділ спільного майна.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14.05.2024 вказану позовну заяву ОСОБА_3 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання.

31.05.2024 через канцелярію суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , її особистою приватною власністю.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10.06.2024 вказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, залишено без руху. Надано позивачці за зустрічним позовом (відповідачці за первісним позовом) строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

12.06.2024 відповідачкою за первісним позовом було подано зустрічну уточнену позовну заяву, в якій вона просить визнати житловий будинок (загальною площею 84,6 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м.) з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

В обґрунтування зустрічної позовної заяви відповідачка зазначила, що вказаний будинок придбано за рахунок продажу її матір`ю ОСОБА_5 трикімнатної квартири у м. Харкові, тобто, за особисті кошти відповідачки, які не є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи викладене, сам по собі факт придбання вказаного будинку в період перебування у шлюбі не є безумовною підставою для надання цьому будинку статусу спільної сумісної власності подружжя.

Так, 23.12.2003 її матір ОСОБА_5 продала належну їй трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , і 27.12.2003 ОСОБА_4 за рахунок коштів від продажу вказаної квартири придбала спірний будинок за договором купівлі-продажу, посвідченим Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області. 29.12.2003 право власності на спірний будинок було зареєстроване КП «Богодухівське БТІ» за реєстраційним номером 4122557 номер запису 2416 у книзі 27. За час шлюбу з 2002 по 2023 рік загальна та житлова площа будинку не змінювались.

Зазначила, що на час придбання спірного будинку вони з ОСОБА_3 перебували у шлюбі 1 рік 9 місяців. ОСОБА_4 в період з березня 2002 року по грудень 2003 року не працювала, з травня 2002 року здійснювала догляд за новонародженою дитиною. ОСОБА_3 в період з березня 2002 року по грудень 2003 року доходів не отримував. Подружжя матеріально підтримувала матір ОСОБА_4 , яка вирішила замість трикімнатної квартири придбати собі житло меншої площі, а на різницю придбати доньці будинок, оскільки подружжя не мало коштів для придбання житла. Кошти, виручені від продажу квартири ОСОБА_5 , були використані ОСОБА_4 в інтересах сім`ї, але є її особистими коштами, а не спільною сумісною власністю подружжя. Поданий ОСОБА_3 позов не містить будь-якого обґрунтування наявності у подружжя спільних коштів для придбання спірного будинку.

Враховуючи придбання майна хоч і в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом права спільної сумісної власності.

Спірний будинок був набутий до 01.01.2004 в результаті правочину купівлі-продажу за рахунок коштів, наданих ОСОБА_4 її матір`ю, а не створений спільними зусиллями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому остання є єдиною власницею будівлі.

ОСОБА_3 ніколи не був зареєстрований у спірному будинку і має зареєстроване місце проживання за іншою адресою.

Згідно зі звітом про оцінку майна, виконаним ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті» станом на 29.05.2024 вартість спірного будинку складає 480500 грн..

Ухвалою суду від 05.08.2024 вказаний зустрічний позов було прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

21.08.2024 представником позивача за первісним позовом - ОСОБА_3 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник позивача (за первісним позовом) пояснив, що на початку сімейного життя подружжя ОСОБА_6 дійсно не мало ні достатку, ні власного житла, і все майно набувалося спільними зусиллями. Після реєстрації шлюбу вони спільно проживали у батька ОСОБА_3 з 2001 року по листопад 2002 року в с. Хрущова Микитівка. З листопада 2002 року вони переїхали в м. Харків до тещі, де прожили до листопада 2003 року, але через постійні сварки з останньою вони були змушені переїхати до бабусі дружини в с. Кручик Богодухівського району, і в цей час почали спільно шукати недорогий будинок для себе. Твердження ОСОБА_4 про те, що позивач не мав роботи, не відповідають дійсності. Під час проживання у м. Харкові ОСОБА_3 неофіційно працював на СТО, а у весняний та осінній період, маючи у власності трактор ЮМЗ 6-КЛ, працював по Богодухівському району на сільгоспроботах і отримував за сезон дохід не менше як 1000 доларів США. Таким чином, на час придбання будинку у сім`ї були власні кошти, і частину в розмірі 800 доларів США позивач позичив у свого дядька ОСОБА_7 , який на той час працював головою ПСП ім. Тімірязєва у Богодухівському районі. Частину коштів дійсно надала мати відповідачки, однак, твердження про те, що спірний будинок був придбаний виключно за її кошти не відповідає дійсності.

Вказав, що спірний будинок на час придбання перебував у занехаяному стані, у зв`язку з чим деякий час подружжя не могло у ньому проживати і продовжувало жити у с. Кручик, в цей час разом проводили ремонтні роботи. Всі комунікації, у т.ч. газифікація та встановлення опалювального приладдя, та внутрішній ремонт були зроблені подружжям «з нуля». У 2008 році ОСОБА_3 продав свій трактор за 7000 доларів США і подружжя позбавилось боргів, кошти були вкладені також у господарство та навчання дітей. У 2019 році на території домоволодіння був побудований капітальний гараж.

Зазначив, що доданий до зустрічної позовної заяви договір купівлі-продажу квартири не містить відомостей про те, що відповідачка (за первісним позовом) отримувала гроші на придбання домоволодіння і тим паче в особисту власність. До справи не долучено розрахункових документів, з яких вбачалося б що ОСОБА_4 придбано спірний будинок за кошти, виручені від продажу квартири.

Позивач не заперечує, що близько третини коштів на придбання будинку їм дала теща, однак, ці кошти були використані в інтересах сім`ї, і ОСОБА_4 не заявляла, що діє лише у власних інтересах та за власні кошти. Отримуючи кошти з різних джерел, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та діти з початку купівлі будинку діяли разом, а саме робили ремонт, добудову, вели спільне господарство. Загалом отримавши кошти від родичів та вкладаючи їх у спільний побут, позивач вважає ці кошти теж спільними.

Таким чином, твердження ОСОБА_4 про належність їй особисто домоволодіння по АДРЕСА_2 , є безпідставним, а презумпція спільності права власності подружжя на придбане під час шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, відповідачкою не спростована.

Ухвалою суду від 20.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Тризна Є.М. у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав з підстав, викладених в останньому, просив їх задовольнити з підстав, викладених у первісній позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Голован Я.А. у судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, просив їх задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити.

06.11.2024 представником відповідача було подано письмові пояснення з питань, які виникли в судовому засіданні. Представник відповідача зазначив, що на момент придбання спірного будинку (27.12.2003) разом з подружжям ОСОБА_6 проживали діти відповідачки від першого шлюбу : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася спільна донька ОСОБА_10 . З серпня 2006 року з ними також проживала донька позивача від першого шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

До укладення шлюбу у березні 2002 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2001 року.

Відповідачка ОСОБА_4 до шлюбу та в період шлюбу постійно працювала бухгалтером, а з 31.10.2001 була звільнена з ТОВ «Агроекспорт Молоко» за власним бажанням (для догляду за дитиною до 14 років).

З листопада 2001 року по листопад 2002 року сторони спору спільно проживали з батьком ОСОБА_3 у с. Хрущова Микитівка Богодухівського району Харківської області, позивач не мав постійного доходу, перебивався тимчасовими заробітками. Доходів, достатніх для утримання сім`ї, сторони не мали та вирішили переїхати до м. Харків з метою пошуку роботи, проживали у квартирі матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 не зміг знайти постійного місця роботи в м. Харкові, що стало причиною конфліктів з тещею, яка фактично утримувала сім`ю старшої доньки. У зв`язку з продажем квартири за адресою: АДРЕСА_3 сторони спору з дітьми повернулись проживати до Богодухівського району Харківської області і до квітня 2004 року проживали у с. Кручик в будинку, що належав родині ОСОБА_4 .. Кошти, які заробляла ОСОБА_4 протягом шлюбу, вистачало лише на утримання родини та дітей обох з подружжя від попередніх шлюбів. У спірному будинку з 2003 року навіть шпалери не були переклеєні за весь час проживання у ньому. ОСОБА_3 , якщо і мав доходи від підробітків після придбання спірного будинку, то витрачав їх не в інтересах сім`ї.

У листопаді 2003 року мати ОСОБА_4 вирішила продати належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , виручивши від її продажу 15000 доларів США.

26.12.2003 мати ОСОБА_4 придбала квартиру у с. Пісочин за 10000 доларів США.

29.12.2003 ОСОБА_4 придбала спірний будинок за адресою: АДРЕСА_2 , сплативши за нього 3000 доларів США.

Третя частина коштів від продажу власної квартири матір`ю ОСОБА_4 становила 5000 доларів США і була подарована ОСОБА_4 без будь-яких умов щодо їх повернення в майбутньому.

Будинок був придбаний саме в м. Богодухові, оскільки ОСОБА_4 тривалий час проживала та працювала в Богодухівському районі, тому розраховувала на отримання роботи по спеціальності за місцем проживання.

На час придбання спірний будинок перебував у занедбаному стані, потребував газифікації (підключення до вже існуючої мережі), на приведення будинку до ладу ОСОБА_4 витратила отримані від матері кошти, що залишились після придбання будинку в сумі 2000 доларів США. У квітні 2004 року (через 4 місяці після придбання) сторони спору в`їхали разом з дітьми до спірного будинку. В період облаштування спірного будинку сторони проживали в с. Кручик в будинку, що належить родині ОСОБА_4 , в якому вона проживала до шлюбу з ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), пояснення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 було укладено шлюб 16.03.2002, який було розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05.03.2024 (а.с.8, 12, 14).

ОСОБА_3 з 13.01.1998 зареєстрований у с. Хрущова Микитівка Богодухівського району Харківської області (а.с.7, 8).

ОСОБА_4 з 08.04.2000 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 21.06.2006 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

27.12.2003 між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (Продавці) та ОСОБА_4 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 , зі службовими приміщеннями. Продаж вчинено за 2000 грн., які Продавці отримали від Покупця до підписання договору; вартість будинку 22397 грн.. Договір посвідчено державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-3235 (а.с.39).

29.12.2023 право власності на вказаний будинок було зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на майно, виданим КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» № 2466355 від 29.12.2003, номер запису 2416 в книзі 27 (а.с.40).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 26.12.2003, загальна площа будинку 84,6 кв.м., житлова 49, 6 кв.м., при будинку наявні службові будівлі та споруди: сарай, 1970 року побудови, вбиральня, 1980 року побудови, погріб, 1965 року побудови, літній душ, 1982 року побудови, ворота, паркан, колонка. Останнім власником у технічному паспорті вказана ОСОБА_4 (а.с.36-38).

Згідно зі звітом про оцінку майна житлового будинку по АДРЕСА_2 , виконаним оцінювачем ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті», вартість об`єкту оцінки (загальна площа 84,6 кв.м., житлова площа 49,6 кв.м.), станом на 29.05.2024 становить 480500 грн. (а.с.31-32).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 20.12.2003 між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_18 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_18 придбав трикімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_3 , загальною площею 64,1 кв.м., продаж здійснено за 14493 грн., які ОСОБА_5 отримала до підпису договору. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кухар Н.М. (а.с.35).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_4 , остання в період з 01.05.2000 по 31.10.2001 працювала бухгалтером у ТОВ «Агроекспорт молоко», з 31.10.2001 звільнена за ст.38 КЗпП України у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років. З 16.08.2004 по 18.05.2006 працювала у Крисинській сільській раді спеціалістом з бухгалтерського обліку, звільнена з 18.05.2006.

Відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) щодо ОСОБА_4 охоплюють період з 01.01.2004 та за вказаний період дублюють дані трудової книжки.

Відомості про працевлаштування та дохід ОСОБА_3 , в тому числі станом на дату придбання спірного будинку 27.12.2003, - в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Отже, враховуючи зазначені правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна (27.12.2003).

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до вимог ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60,70 СК України, статті 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

У пункті 9 постанови від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Крім того, якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

За твердженням відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) спірний будинок був придбаний виключно за кошти, які подарувала їй її мати ОСОБА_5 , і які були виручені останньою від продажу трикімнатної квартири по АДРЕСА_3 .

В силу ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Як встановлено статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні підтверджені відомості про отримання будь-якого доходу кожною зі сторін у справі станом на дату придбання спірного будинку (27.12.2003).

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не працювала і доходу не отримувала, звільнившись 31.10.2001 та будучи вагітною, а потім перебуваючи в декретній відпустці з дитиною, яка народилась у травні 2002 року.

Докази працевлаштування позивача (за первісним позовом) у спірний період та отримання ним доходу в матеріалах справи відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний будинок було придбано 27.12.2003, згідно з договором купівлі-продажу вартість будинку становила 22397 грн., а продаж вчинено за 2000 грн.

За тиждень до цього, 20.12.2023 матір ОСОБА_4 ОСОБА_5 продала належну їй трикімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , вартість продажу згідно з договором становила 14493 грн., загальна вартість квартири згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.10.2003, виданого КП «Харківське міське БТІ», становила 14493 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що має трьох дітей, старшою дитиною є ОСОБА_4 .. У грудні 2002 року подружжя ОСОБА_6 з усіма своїми дітьми (двома дітьми ОСОБА_4 від першого шлюбу та спільною дитиною) приїхали жити до неї у трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . ОСОБА_3 офіційно не працював, отримував лише тимчасові заробітки. Для того, щоб забезпечити доньці окреме житло, вона у грудні 2003 року продала трикімнатну квартиру в м. Харкові за вищевказаною адресою, виручені гроші поділила на 3 частки, виходячи з кількості дітей, 1/3 (одну третю) віддала старшій доньці ОСОБА_4 , на 2/3, що залишились, вона придбала трикімнатну квартиру в смт Пісочин Харківської області.

Таким чином, виходячи зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2023 та договору купівлі-продажу будинку від 27.12.2003, 1/3 (одна третя) від вартості продажу квартири (4831 грн.) перевищувала вартість купівлі будинку (2000 грн.).

Як пояснювала свідок у судовому засіданні та як зазначено у письмових поясненнях представника відповідачки (за первісним позовом), вартість квартири по АДРЕСА_3 фактично становила 15000 доларів США, 5000 доларів ОСОБА_5 подарувала доньці ОСОБА_4 , за 3000 доларів фактично був придбаний спірний будинок, 2000 доларів було витрачено на його благоустрій.

Доказів на спростування таких висновків (документів щодо дійсної вартості будинку і квартири станом на момент їх придбання тощо) до матеріалів справи не надано.

Договір купівлі-продажу будинку від 27.12.2003 не був визнаний недійсним, ціна продажу, за який його було придбано, ніким під сумнів не поставлена.

При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів отримання ним будь-яких коштів, які б могли бути внесені ним в рахунок придбання спірного будинку.

Отже, оскільки ані позивач, ані відповідачка за первісним позовом не мали самостійного доходу на момент купівлі будинку (доказів протилежного суду не надано), натомість, матеріалами справи підтверджено факт продажу матір`ю позивачки власної квартири за тиждень до придбання спірного будинку, враховуючи, що факт передачі ОСОБА_5 своїй доньці коштів для придбання спірного будинку ОСОБА_3 не заперечувався (без зазначення конкретної суми), слід дійти висновку, що спірний будинок був придбаний за кошти, подаровані ОСОБА_5 її доньці ОСОБА_4 .. Жодних інших підтверджених джерел доходу для придбання спірного будинку позивачем за первісним позовом не наведено.

Показання свідка ОСОБА_19 не підтверджують придбання спірного будинку на спільні кошти подружжя ОСОБА_6 , та не спростовують факту придбання його на кошти, подаровані матір`ю ОСОБА_4 своїй доньці, оскільки цей свідок чітко зазначив, що не знає, за чиї кошти був придбаний спірний будинок. Пояснив, що познайомився з подружжям ОСОБА_6 уже після того, як було придбано спірний будинок (у 2005-2006 роках, коли працював разом із ОСОБА_3 у СПТУ-51, наразі це Богодухівський аграрний ліцей), і в подробиці придбання цього будинку не вдавався. Свідок лише підтвердив, що у подружжя були борги, періодично ОСОБА_3 позичав у нього кошти, потім віддавав, а також те, що вже після купівлі будинку ОСОБА_3 продав свій трактор, і після цього подружжя позбавилось боргів.

З огляду на викладене вище правове регулювання, правові висновки ВС та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, які обґрунтовуються поданими сторонами доказами, суд приходить до висновку, що у даному випадку будинок по АДРЕСА_2 , про поділ якого порушено питання у справі, хоча і набутий ОСОБА_4 в період шлюбу з позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 , однак є її особистою власністю, на яку не поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, адже її отримано відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) за особисті кошти, подаровані матір`ю та виручені останньої від продажу власної квартири.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання будинку АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити з підстав, наведених вище.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., з огляду на неможливість встановити точну вартість спірного майна (ціну позову) на дату звернення з позовом до суду, з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідачкою (позивачкою за зустрічним позовом) ОСОБА_4 було сплачено судовий збір при подачі зустрічного позову в розмірі 4805,00 грн., виходячи з вартості спірного будинку, визначеної у звіті про оцінку майна від 29.05.2024, виконаною ТОВ «Оціночна компанія Реал Естейт Сіті».

Оскільки зустрічні позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з позивача за первісним позовом ОСОБА_3 слід стягнути на користь відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4805,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 3593,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання права власності відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати житловий будинок (загальною площею 84,6 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м.) з надвірними будівлями, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3593 (три тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : Харківська область, Богодухівський район, с. Хрущова Микитівка, фактично проживає за адресою : АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 21.01.2025.

Суддя О.С. Сеник