Справа №477/1027/24
Провадження № 22-ц/812/211/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника Головка І.О.,

представника відповідача - Пухальської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Пухальською Наталією Сергіївною

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Полішко В.В., дата складання повного тексту не вказана, за заявою ОСОБА_1 , подану адвокатом Головком Ігорем Олеговичем, про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання, у якому просив про стягнення на свою користь з ОСОБА_2 інфляційні витрати 496 556,28 грн. та 3% річних 107 933,22 грн, всього 628 948,00 грн.

06 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Головко І.О. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цій справі.

Мотивуючи заяву вказував, що подано позов про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 628948,00 грн., які складаються з: інфляційних витрат 496556,28 грн. та 3% річних 107933,22 грн.

В період розгляду цивільної справи №477/1410/20 відповідач відчужила не арештовану, під час розгляду вказаної справи, квартиру. Вказане свідчить про існування реальної загрози невиконання судового рішення у цій справі, у разі його задоволення, оскільки ОСОБА_3 буде мати реальну можливість відчужити належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачу, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 00); заборонити ОСОБА_2 , суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії по відчуженню, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, переоформлення та державної реєстрації, реєстраційних дій пов`язаних із реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, заборонити внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з відкриттям розділу), вчинення відчуження у примусовому порядку (в порядку виконавчого провадження, виконавчих написів та інших дій) щодо вказаного вище нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі № 477/1027/24, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 00).

Заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії по відчуженню, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, переоформлення та державної реєстрації, реєстраційних дій пов`язаних із реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, заборонити внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з відкриттям розділу), вчинення відчуження у примусовому порядку (в порядку виконавчого провадження, виконавчих написів та інших дій) щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 00).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зважаючи на доведеність обґрунтованості доводів представника заявника стосовно того, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує вірогідність відчуження спірного майна відповідачем, дійшов висновку, що є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а тому існують підстави для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, оскільки такий вид забезпечення позову суд вважає обґрунтованим і достатнім, виходячи з обставин справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пухальська Н.С. посилаючись на те, що вказана ухвала прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила про її скасування та відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Так, вказує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Як на підставу обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову представником позивача зазначено, що на даний час існує реальна загроза невиконання судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог в зв`язку з тим, що відповідачка буде мати реальну можливість відчужити належну їй квартиру, що унеможливить виконання рішення суду в разі відмови від добровільного його виконання.

Жодних інших обґрунтувань заява представника позивача про забезпечення позову не містить. Як і не містить жодних доказів на підтвердження обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Звертає увагу, що в цілому суд першої інстанції обмежився лише цитуванням норм ЦПК України та цитувань постанов Пленуму Верховного Суду України від 2 грудня 2006 року та від 7 лютого 2014 року.

А відтак, на думку представника відповідача оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає загальним вимогам до судового рішення визначеним ст. 263 ЦПК України, оскільки така ухвала не є обґрунтованою.

Також наголошує на тому, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

При цьому, в чому полягає необхідність застосування заходів забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив.

Вказує, що відповідач фактично був позбавлений можливості навести свої заперечення, щодо поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до картки руху документу в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, заява про забезпечення позову надійшла в електронний кабінет представника відповідача 07 грудня 2024року 03:56, тобто в суботу, що є вихідним днем, при цьому, в понеділок 09 грудня 2024 року з самого ранку, представник відповідача адвокат Золотарьов К.А. повідомив помічника судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В. про те, що стороною відповідача готуються відповідні заперечення на заяву про забезпечення позову, в той же час, представник відповідача був позбавлений змоги подати такі заперечення, оскільки оскаржувана ухвала була прийнята судом першої інстанції в той же день - 09 грудня 2024 року.

Крім того, у поданій до суду першої інстанції заяві, представник позивача просить застосувати два різних заходи забезпечення позову: накладення арешту та заборону вчиняти певні дії.

При цьому представником позивача не обґрунтовано в зв`язку з чим він просить застосувати кілька заходів забезпечення позову, які по суті є тотожними.

Також, судом першої інстанції взагалі не була врахована вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертає увагу, що заявлені представником позивача заходи забезпечення позову не є співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами, позивачем не надано жодних належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивач адвокат Головко І.О. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін, скільки судом першої інстанції дотримано баланс інтересів сторін: заставано тимчасове часткове обмеження прав відповідачки задля забезпечення права позивача на задоволення законних вимог у разі прийняття рішення на його користь.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пухальська Н.С.у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, просили у її задоволенні відмовити, залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Частинами 1 та 3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

До апеляційної скарги представником відповідача надала скриншоти з сайту продажу квартир за адресою АДРЕСА_3 , при цьому не заявлено клопотання про їх доручення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідач просили долучити вказані документи до матеріалів справи на підтвердження неспівмірності суми, які просить стягнути позивач та вартості квартир за вказаною адресою.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у долучені до матеріалів справи вказаного доказу, оскільки не підтверджує вартість квартири, яка належить відповідачеві.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд керувався статтями 150, 153 ЦПК України та виходив з того, що існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову та неможливості відновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому наявна необхідність застосування судом заходу забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в пункті 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат за порушення грошового зобов`язання, а саме інфляційних витрат у сумі 496 556,28 грн. та 3% річних у сумі 107 933,22 грн, всього 628 948,00 грн.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру й предметом позову є грошові кошти.

Враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору та ціну позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Отже, надані суду письмові докази підтверджують доводи заявника про наявність спору, що виник між сторонами, а також підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому заборона ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо відчуження вказаного нерухомого до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси власника, ОСОБА_2 у цьому разі лише тимчасово позбавляється можливості відчуження спірного нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскаржуваною ухвалою порушено інтереси відповідача, а саме право власності на спірну квартиру та право користування, оскільки забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок накладення арешту на майно, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення відповідача та без врахування її пояснень та доводів, апеляційний суд не приймає, оскільки відповідно частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Враховуючи, що предметом заявлених позовних вимог ОСОБА_1 не є вимоги, визначені у ч. 5 ст. 153 ЦПК України, підстави для розгляду заяви про забезпечення позову з повідомленням учасників справи у даній справі відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Пухальською Наталією Сергіївною, залишити без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.