Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2025 року Справа № 608/1388/24
Номер провадження2-з/608/1/2025
Суддя Чортківського районного суду Тернопільської області Запорожець Л. М. , розглянувши заяву про забезпечення позову, подану представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Гудз Роксолани Андріївни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє як законний представник малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (представник позивачів адвокат Гудз Роксолана Андріївна) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИВ:
До Чортківського районного суду Тернопільської області надійшла вищевказана заява про забезпечення позову.
В заяві представник ОСОБА_1 адвокат Гудз Р.А. вказала, що впровадженні Чортківського районного суду Тернопільської області знаходиться вищевказана цивільна справа.
31 грудня 2024 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення «Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування».
Серед іншого вирішено: анулювати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» ліцензію на здійснення діяльності із страхування; звернутися до господарського суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». З січня 2025 року на Загальних зборах МТСБУ було прийнято рішення про виключення ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з членів МТСБУ (від 06 січня 2024 року). У зв`язку із зазначеним виникла можливість невиконання рішення суду відповідачем у випадку задоволення позовних вимог, відтак є необхідність у використанні спеціальних засобів, передбачених цивільним процесуальним законодавством, а саме встановлені обмеження у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві у розмірі, що співмірний ціні позову (з врахуванням можливості збільшення позовних вимог) та понесеним судовим витратам позивачів.
Зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 150 ЦПК України та обсяг позовних вимог, а також
оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення
виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку ліквідації
відповідача, вважає, що є підстави забезпечити позов шляхом накладення арешту
на грошові кошти, що належать відповідачу.
Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення
виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до
правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини___і
основоположних свобод.
Крім того вказує, що цивільному відповідачу заборонятиметься лише вчиняти будь які дії щодо відчуження грошових коштів у розмірі, що співмірний ціні позову (з врахуванням можливості збільшення позовних вимог) та понесеним судовим витратам позивачів, що не перешкоджатиме законній діяльності ТОВ, а тому не завдасть жодних матеріальних втрат.
Даний вид забезпечення надасть ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів у випадку ліквідації ТДВ «СГ «Оберіг» та задоволення вимог кредиторів зазначеного товариства за рахунок його майна. Вважають, що існує досить висока ймовірність настання обставин, що можуть значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки ТДБ «СГ «Оберіг» виключено із членів МТСБУ, а Національний банк України звертається до господарського суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури зазначеного товариства, майна останнього в подальшому може виявитися недостатньо, щоб покрити заявлені позовні вимоги. Вказує, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позову, а й засобом запобігання порушення прав позивача. Невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Просить не застосовувати заходи зустрічного забезпечення позову.
Вивчивши подану заяву, вважаю, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає з таких мотивів.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє як законний представник малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (представник позивачів адвокат Гудз Роксолана Андріївна) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування та призначено підготовче судове засідання на 12 серпня 2024 року, яке неодноразово відкладалось з поважних, об`єктивних на те причин.
21 січня 2025 року до Чортківстького районного суду Тернопільської області поступила заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Гудз Роксолани Андріївни про забезпечення позову у вказаній цивільній справі.
Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України,суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
За таких обставин, на думку суду, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Однак, таких доказів представником позивача суду не подано, письмові докази, які додані до позовної заяви, ще не були досліджені судом.
Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах: «Меллахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998 року та «Пайн Велі Девелопмент Лтд» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 року визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових «рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/»законні сподівання» особи.
Суд, не вдаючись в дослідження доказів у цивільній справі, поданій раніше заяви про забезпечення позову, вказує, що «Правомірне очікування» виникає в особи, якою дотримано всі вимоги законодавства для одержання узгодженого обов`язку.
Така особа має всі підстави розраховувати на певний стан речей у майбутньому.
Право власності цієї особи, як у вигляді безпосередньо майнового права (права оренди), так у вигляді правомірних очікувань, є об`єктом захисту ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS N 005 та національного законодавства України (рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1991 року у справі Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії).
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті, будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; (другий абзац) надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції (див. рішення у справі «Амуур проти Франції» від 25 червня 1996 року, пункт 50, Збірник 1996-III, та згадане рішення у справі «Ятрідіс проти Греції», пункт 58).
Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: «Суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії ( особи) ( рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії», заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28 червня 2018 року).
Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням.
Представник заявниці хоч і посилається, однак не надала доказів того, чи було звернення із відповідною заявою до Господарського суду після анулювання ліцензії, про відкриття ліквідаційної процедури Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг».
Так, відповідно до ч. 14 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі: арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Згідно із ч. 1 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку.
Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий. Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Наявність та дія арешту на грошові кошти товариства, якщо б такий був накладений, яке перебуває в стані ліквідаційної процедури, може створити негативні наслідки, які прямо перешкоджають господарській діяльності Боржника та відновленню його платоспроможності.
Крім того, саме по собі посилання на наявні обставини та факти, не дає суду підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову, а інших належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для прийняття рішення, протилежного викладеному, суду не подано.
Зазначаю, що не вважаю мотиви та обставини, визначені у заяві про забезпечення доказів, достатніми для переконання у підставності поданої заяви та обгрунтованості наведених у ній доводів та доказів для задоволення такої заяви, а відтак заява представника позивача адвоката про забезпечення позову до задоволення не підлягає.
Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 149-154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
В задоволенні заяви про забезпечення позову, поданої представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Гудз Роксоланою Андріївною у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діє як законний представник малолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (представник позивачів адвокат Гудз Роксолана Андріївна) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи та стягнення страхового відшкодування - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя/підпис/
Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/1388/24
Ухвала набрала законної сили " " ________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію ухвали видано " " ________________ року.

Секретар: