Справа №295/1575/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Желєвій Т.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію, встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що постановою Житомирського апеляційного суду від 18.05.2022 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_1 , якому належало 54/100 ідеальних частин у праві власності на будинок, та ОСОБА_2 , якій належало 46/100 ідеальних частин.

Після ухвалення рішення у спорі про поділ будинку в натурі позивач дізнався про наявність зареєстрованого права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:016:0024 площею 0,878 га., що знаходиться за вищевказаною адресою, з яких 511/878 - за ОСОБА_2 .

Вказуючи на порушення прав як колишнього співвласника будинку на встановлення порядку користування земельною ділянкою пропорційно до розміру часток у праві на об`єкт нерухомого майна з врахуванням даних про фактично передані у власність приміщення за судовим рішенням, позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно до часток у праві на житловий будинок.

Ухвалою суду від 01.03.2024 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву.

Сторона зауважує, що порядок користування земельною ділянкою, яка виступає матеріальним об`єктом спору, фактично був встановлений між співвласниками. Так, в ході виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку між співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , досягнуто відповідну угоду, а з часу набуття відповідачем права власності на земельну ділянку її використання здійснюється згідно визнаного і підтвердженого права.

Відповідач звертає увагу на встановлені рішенням Богунського районного суду м.Житомира по справі № 295/194/18 обставини, які зводяться до здобутих судом висновках про те, що між співвласниками житлового будинку склався порядок використання земельною ділянкою вже на час виготовлення державного акту, учасниками здійснювалось улаштування таких ділянок.

Вказуючи на відсутність порушеного права позивача відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року по справі призначено земельно-технічну експертизу.

В судовому засіданні учасники підтримали заявлені вимоги та заперечення з підстав, наведених у письмових заявах по справі.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачу ОСОБА_1 належали 54/100 частин у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.04.2002 року, відповідачу ОСОБА_2 - 46/100 ідеальних частин згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.08.1976 року.

За результатом розв`язання виниклого між сторонами спору про поділ житлового будинку в натурі постановою Житомирського апеляційного суду від 18.05.2022 року по справі № 295/4074/16-ц позивачу виділено в натурі належну йому частину вказаного будинку, що складається із: тамбура 1, веранди1-1, кухні 1-2, житлової кімнати 1-3. житлової кімнати 1-4, вбиральні У1. Відповідачу ОСОБА_2 виділено приміщення: кухні 2-1, житлової кімнати 2-2, житлової кімнати 2-3, житлової кімнати 2-4, вбиральні У. Право спільної часткової власності припинено.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0878 га.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 511/878 частин такої ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЖТ № 043686, виданого 05.02.1999 року.

Позивачем заперечується правомірність набуття земельної ділянки наведеного розміру співвласником будинку, передачу земельної ділянки учасник вважає вчиненою із порушенням принципу пропорційності.

Положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку суд вважає необхідним зазначити, що питання порушеного інтересу має досліджуватись через призму фактичного прояву обстави, які обумовлюють обмеження або невизнання певного обсягу матеріального або нематеріального права особи, заснованого на її статусі за принципами правового становища.

Приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

В контексті положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконанню підлягають судові рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, підставою скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та подальше встановлення порядку користування ділянкою в даному спорі може виступати підтвердження порушень майнових інтересів позивача, встановлених законодавством у сфері погодження порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на частку у житловому будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

З матеріалів справи слідує, що державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ЖТ № 043686, яким підтверджено розмір та конфігурацію належної відповідачу земельної ділянки, виданий 05.02.1999 року, тобто до набуття позивачем прав на житловий будинок.

При цьому, судом не встановлено порушень прав співвласників будинку, у тому числі, станом на період складення технічної документації із землеустрою та видачі відповідного правовстановлюючого документа.

За положеннями ст. 42 ЗК України в редакції 1990 року використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись також до всіх майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Згідно з ч.1 ст. 23 ЗК України (1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира по справі № 295/194/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на землю наведено висновок, що «між співвласниками житлового будинку склався порядок використання земельною ділянкою вже на час виготовлення державного акту, учасниками здійснювалось улаштування тих ділянок, які вони обрали собі для використання. Акт погодження меж земельних ділянок підтверджує досягнення згоди між співвласниками».

Відповідне рішення за наслідком перегляду залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12.08.2020 року та постановою Верховного Суду від 22.11.2021 року.

Отже, оскільки між попередніми власниками погоджено порядок користування земельною ділянкою, а відповідачем розмір ділянки набуто у власність саме з урахуванням такого погодження, підстави вбачати порушення прав позивача як особи, що згодом придбала частину житлового будинку, відсутні.

Заявлені вимоги як запит сторони позивача, направлені не на поновлення порушеного права, а на фактичну його зміну, не узгоджуються з принципами захисту порушеного інтересу, а відтак не підлягають до задоволення.

Висновки експертизи № 779/10-2024, які зводяться до можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою з врахуванням розміру попередньо належних особам часток у праві власності на житловий будинок, не мають доказового значення за обставинами виниклого спору.

Керуючись ст.ст. 258-273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Д.М.Лєдньов