ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1131/24

Провадження № 22-ц/820/304/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання- Кошельник В.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Цимбал А.А.,

представника відповідача- Панченко Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/1131/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Цимбал Альоною Анатоліївною, на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року, у складі судді Демчука В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига Володимир Васильович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6846, виданий 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 32587,82 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. був виданий виконавчий напис №6846, відповідно до якого з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 32587,82 грн. На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем Банадигою В.В. 06.11.2021 відкрито виконавче провадження №67417501. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. Чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних правовідносин» передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, якого він з відповідачем не укладав.

На час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус не мала права керуватися розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року, якою було доповнено Перелік вказаним розділом, в цій частині визнана нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Тому, з 22.02.2017 є нечинним розділ Переліку документів «Стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних правовідносин», який передбачав вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі кредитного договору. Чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оскаржуваний виконавчий напис підлягає скасуванню, адже позивач не укладав з відповідачем жодного нотаріально посвідченого договору, що є порушенням чинного законодавства.

В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності безспірності вимог відносно вимог стягувача. За відсутності ознаки безспірності вимог нотаріус має відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з поверненням майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. В разі прийняття рішення, в якому визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідач зобов`язаний повернути незаконно отримані грошові кошти в сумі 32587,82 гривень.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження суми, що підлягає стягненню на підставі виконавчого напису, при цьому позивачу не надано розрахунку по кредитному зобов`язанню для визначення достовірності нарахування суми заборгованості. За таких обставин слід визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню стягнути з АТ «Сенс Банк» безпідставно отримані кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що відсутні підстави визнавати отримані АТ «Сенс Банк» від ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса кошти в сумі 32587,82 грн безпідставно набутим майном, оскільки таке стягнення відбулося внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору. Приватний виконавець Банадига В.В. виконав виконавчий напис приватного нотаріуса по стягненню із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по кредитному договору, а тому визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є ефективним способом захисту, оскільки не можна визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вже виконаний.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Цимбал А.А., посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вважає рішення суду необґрунтованим, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус не мала права керуватися розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, оскільки постанова КМУ №622 від 26.11.2014 в частині доповнення Переліку визнана нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Тобто, з 22.02.2017 законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. Судом також не враховано, що безспірність заборгованості може встановлюватися тільки боржником. Нарахування суми боргу не підтверджується жодними доказами з боку відповідача, при цьому позивачу не надано відповідачем жодного розрахунку по кредитному зобов`язанню для визначення достовірності суми нарахування. Позивач не визнав нараховану суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі нотаріуса, а договір між ОСОБА_1 та банком не був посвідчений нотаріально. Апелянт вважає, що поза увагою суду залишилося те, що відсутні правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, тому отримані кошти відповідачем підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Апелянт вважає, що судом безпідставно зроблено висновок про неефективний спосіб захисту, обраний позивачем, оскільки порушення нотаріусом вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2024 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01.11.2024, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Цимбал А.А. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Панченко Д.В. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької областіБанадига В.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною був виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6846, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») стягується заборгованість за кредитним договором № 491047243 в розмірі 32587,82 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 456,18 грн, прострочена заборгованість за комісією та процентами- 1621,12грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 29943,67грн, строкова заборгованість за комісією та процентами - 566,85 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса № 6846 від 21.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою Володимиром Васильовичем 06.11.2021 відкрито виконавче провадження № 67417501. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» склала 32587,82 грн.

31.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника.

16.02.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 491047243 від 09.03.2021 у розмірі 32587,82 грн, в якій встановлено, що борг, основна винагорода та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі. Виконавче провадження закінчено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 висловлено правову позицію, що оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Згідно із ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виконавчий напис було вчинено на підставі укладеного між АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 кредитного договору №491047243 від 09.03.2021.

Колегія суддів апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку роз`яснила учасникам справи право на заявлення клопотання про витребування доказів, зокрема, оригіналу чи належно засвідченої копії кредитного договору та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Представники сторін клопотання про витребування доказів не заявили, вважали за можливе вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представник відповідача АТ «Сенс Банк» Панченко Д.В. визнали, що укладений з ОСОБА_1 кредитний договір не був посвідчений нотаріально.

Виконавчий напис про стягнення заборгованості по кредитному договору вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 21 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що визнано сторонами, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 6846 від 21 вересня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобовязання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобовязаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що не можна визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис, який уже виконаний, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з боржника) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Даний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц; Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20.

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження від 06.11.2021 були вчинені виконавчі дії про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Постановою про закінчення виконавчого провадження № 6846 від 16.02.2024 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 491047243 від 09.03.2021, загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» складає 32587,82 грн та встановлено, що борг, основна винагорода та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки виконавчий напис, на підставі якого відбувалося стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тому правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 32587,82 грн, що стягнуті з ОСОБА_1 відпали, та отримані відповідачем кошти підлягають стягненню з АТ «Сенс Банк» на користь позивача відповідно до статті 1212 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу, під час розгляду справи подав до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунок судових витрат, який позивач поніс у зв`язку з розглядом справи.

Згідно із рахунком - фактурою №10-вн/ц-24-2 від 09.10.2024 сума витрат на професійну правничу допомогу складає 10 000 грн, що складається із: надання консультації -1000 грн; складання та направлення адвокатського запиту 2000 грн; написання позовної заяви 5000 грн; оплата участі у засіданні 22.02.2024 2000 грн.

Адвокатом Цимбал А.А. долучено ордер на надання правничої допомоги позивачу, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, рахунок- фактура на суму 10000 грн, квитанція до прибуткового касового ордеру № 60 від 31.10.2024, Угода №10-вн/ц-24 про надання правової допомоги від 11.01.2024, акт виконаних робіт до Угоди №10-вн/ц-24 про надання правової допомоги від 01.11.2024.

Відповідно до Угоди №10-вн/ц-24 про надання правової допомоги від 11.01.2024, укладеної між адвокатом Цимбал А.А. та ОСОБА_1 , адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту з питань справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п.1), та за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірах та у строках, які визначаються актами прийому-передачі робіт (послуг) (п.4).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесену при розгляді справи в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн та у суді апеляційної інстанції в розмірі 11000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу за перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_1 долучив до апеляційної скарги: попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які апелянт поніс у зв`язку із розглядом справи; акт виконаних робіт до Угоди № 10-вн/ц-24 про надання правової допомоги від 17.12.2024, згідно з яким складання та направлення апеляційної скарги складає 8000 грн, попередня оплата участі у судовому засіданні по справі -3000 грн, що разом складає 11000 грн; рахунок фактуру від 17.12.2024 на суму 11 000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера № 70 від 17.12.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Цимбал А.А.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №160/394/22 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18.

Дослідивши доводи апелянта щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, з урахуванням заперечення представника відповідача щодо задоволення вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума в загальному розмірі 21000 грн, що складається із витрат за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 10000 грн та на розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 11000 грн, не відповідає критерію розумності та не є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності та заявленого заявником розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, з 21000 грн до 15000 грн, що складаються із компенсації витрат на правничу допомогу, понесену позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, в розмірі 10000 грн та у суді апеляційної інстанції 5000 грн.

Визначений адвокаткою Цимбал А.А. розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт і значенням справи для позивача. При цьому колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що подана позовна заява до суду першої інстанції є об`ємною за змістом та сформована на 10 аркушах із наведеною судовою практикою, позиціями Верховного Суду в подібних правовідносинах. Судові засідання в суді першої інстанції, в якому приймала участь адковат Цимбал А.А., тривало біля 2 год. Тому, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають задоволенню в повному обсязі.

При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 грн, оскільки зміст апеляційної скарги хоча і є об`ємним, проте фактично є тотожний змісту позовної заяви, в якій наведені аналогічні правові позиції та доводи, які були вказані в позовній заяві. Судове засідання в апеляційній інстанції, в якому приймала участь адвокат Цимбал А.А. тривало менше години.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено повністю, що становить 100% від заявлених вимог.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 4845 грн, а саме за подачу позовної заяви - 1938 грн, за подання апеляційної скарги 2907 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 16.07.2024, від 17.12.2024, від 18.12.2024.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4846 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Цимбал Альоною Анатоліївною задовольнити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 6846 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 491047243 від 09.03.2021 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно отримані кошти в розмірі 32587,82 грн (тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 82 копійки).

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4845 гривень (чотири тисячі вісімсот сорок п`ять гривень 00 коп) та витрати на професійну правничу допомогу в суді в розмірі 15000 гривень (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Судді : Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко