провадження № 22-ц/824/2968/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті поданою представником Воробйовою Анастасією Олегівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу держаного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Болградський відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Відділу держаного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Болградський відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення безпідставно отриманих коштів, у якому просила суд:

стягнути з державного бюджету України на користь позивачки безпідставно отримані кошти в сумі 18 700,00 грн.

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №35882 від 07 квітня 2023 року Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області до неї застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000,00 грн.

14 червня 2023 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеної постанови.

Позивачем було сплачено до Державного бюджету через третю особу - Болградський відділ ДВС штраф в сумі 17 000,00 грн та виконавчий збір у розмірі 1 700,00 грн в рамках вказаного виконавчого провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов про визнання протиправною та скасування вказаної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №355882 від 07 квітня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 у розмірі 17 000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн сплачені відповідно до квитанції №5273-2175-9433-5450 від 16 травня 2023 року.

Ухвалою Верховного суду від 12 жовтня 2023 року касаційна скарга відповідача на вказані рішення судів повернута скаржнику.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що Укртрансбезпека безпідставно отримано грошові кошти у сумі 18 700,00 грн, а тому на підставі статті 1212 ЦК України просить стягнути їх з Державного бюджету України.

У червні 2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Укртрансбезпеки Воробйова Анастасія Олегівна заперечила проти задоволення позову. Вказала, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами ч. 2 ст. 45 БК України та п.п. 3, 5 Порядку №787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом п. 13 ч. 1 ст. 2 БК України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету. Вважає, що стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі ст. 1212 ЦК України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 ЦК України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 18 700,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) - Воробйова Анастасія Олегівна 01 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Підтримавши доводи відзиву на позовну заяву, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що процедура повернення органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, фізичним особам помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, тобто повернення грошових сум, які мають безспірний характер визначено порядком №787, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року.

Для повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів необхідно подати до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, заяву про надання подання на повернення коштів.

Наявність рішення суду про визнання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, не зобов`язує Укртрансбезпеку автоматично здійснювати дії щодо повернення коштів з бюджету без участі заявника.

Укртрансбезпека не позбавляє позивача можливості повернути кошти з Державного бюджету України. При цьому, процес повернення коштів має відповідати вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року поновлено Державній службі України з безпеки на транспорті строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті поданою представником Воробйовою Анастасією Олегівною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу держаного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Болградський відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення безпідставно отриманих коштів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги з додатками направлено за адресою реєстрації ОСОБА_1 та відповідно до трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта» отримано нею особисто 20 грудня 2024 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача на адресу апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №35882 від 07 квітня 2023 року Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000,00 грн.

14 червня 2023 року начальником відділу Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинським В.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 для примусового виконання зазначеної постанови та постановлена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 700,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі №420/11621/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №355882 від 07 квітня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 у розмірі 17 000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн сплачені відповідно до квитанції №5273-2175-9433-5450 від 16.05.2023.

Ухвалою Верховного суду від 12 жовтня 2023 року касаційну скаргу відповідача на вказані рішення судів повернуто скаржнику.

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 13 липня 2023 року позивачем сплачено до Державного бюджету через третю особу - Болградський відділ ДВС, штраф в сумі 17 000,00 грн в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Також позивачем сплачено до Державного бюджету через третю особу - Болградський відділ ДВС виконавчий збір в сумі 1 700,00 грн в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 14 липня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду, виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатила кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що вона сплатила штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку внесла до бюджету позивачка, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з нижченаведених мотивів.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя статті 1212 ЦК України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави).

За обставинами цієї справи у зв`язку з накладенням на позивача штрафу, 14 червня 2023 року Болградським відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання постанови Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №35882 від 07 квітня 2023 року у сумі 17 000,00 грн.

Того ж дня державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 1 700,00 грн.

В подальшому, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 ОСОБА_1 13 липня 2023 року сплатила адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн, а 14 липня 2023 року - 1 700,00 грн виконавчого збору.

Однак, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі №420/11621/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року постанову Управлінням Укртрансбезпеки у Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №35882 від 07 квітня 2023 року визнано протиправною та скасовано.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили у день прийняття - 14 вересня 2023 року

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження.

Зокрема, витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

У статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з частиною сьомою наведеної статті у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №551/1099/21, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (підпункт 3 пункту 4 Положення).

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (абзац другий пункту 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567).

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта, є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням.

Вирішуючи подібний за фактичними обставинами спір, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі №910/5880/21 зазначила, що суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку №787 у редакції, чинній на час звернення до суду).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала -була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому неможна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Порядок №787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).

У цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 10 липня 2019 року у справі №489/6624/15-ц, за змістом якого повернення цих коштів має відбуватися тільки згідно з Порядком №787, тобто у позасудовому порядку.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (див. постанови Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №911/1418/17, від 15 січня 2020 року у справі №914/261/18, від 12 лютого 2020 року у справі №916/2259/18 тощо).

При цьому слід враховувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року справі №755/10947/17, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 18 700,00 грн у зв`язку з виконанням актів, які згодом були визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, на підставі статті 1212 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті подану представником Воробйовою Анастасією Олегівною - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова