Справа № 137/1719/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2025 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Голоти О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за правилами позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1

Відповідно до копії архівного витягу з рішення рішення №50 виконкому Дяковецької сільської Ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року, яким передано громадянці ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах АДРЕСА_2 .

Вищевказана земельна ділянка розподілена на дві частини та їм було присвоєно кадастрові номери, саме:

- :03:001:0365, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 ;

- :03:001:0368, площею 0,1500 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, проте у видачі свідоцтва її було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, земельна ділянка була виділена покійній ОСОБА_2 , а потрібно написати " ОСОБА_4 ".

Тому позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить встановити факт належності правовстановлюючого документу та визнати за нею право власності на житловий будинок та на земельні ділянки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк П.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю з підстав зазначених у позові і просить їх задовольнити, оскільки його довірителька в нотаріальному порядку не може оформити спадщини.

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги визнають.

Із показань свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони знають покійну свекруху позивачки - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок та на земельну ділянку.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.7) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.8) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01.03.2016 (а.с.9) встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10) ОСОБА_7 08.05.1988 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 ".

Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за №734/02-14 від 30.07.2024 (а.с.11) відповідно до даних спадкової справи №269/2018 спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №92 від 17.03.2023 (а.с.23) ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно даних погосподарських обліку була власником будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії технічного паспорту (а.с.13-17) зазначається технічна характеристика житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , вартість якого становить 120005,00 грн. (а.с.18).

Відповідно до копії архівного витягу з рішення рішення №50 виконкому Дяковецької сільської Ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року (а.с.19) ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення №618 31 сесії 6 скликання Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 10.09.2015 (а.с.20) в АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.21) внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0365, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 38700, 00 грн. (а.с.23).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.22) внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0368, площею 0,1500 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 3907,28 грн. (а.с.24).

Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за №926/02-14 від 23.09.2024 (а.с.25) ОСОБА_9 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено факт, що рішення №50 виконкому Дяковецької сільської Ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року, яким передано громадянці ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини позивач не може зареєструвати за собою право власності, а тому з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 позов підлягає до задоволення, оскільки вона є спадкоємцею і має право на оформлення спадщини.

На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що рішення №50 виконкому Дяковецької сільської Ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року, яким передано громадянці ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на житловий будинок, загальною площею 88,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. літ. «А», веранда літ. «а1», веранда літ. «а2», сарай-літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «п/В», огорожа №1, криниця №2, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:0365, яка розташована АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :03:001:0368, яка розташована АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.