Справа № 161/8012/24
Провадження № 2/161/604/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2024 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої зазначив, що йому на праві власності належить автомобіль марки "Toyota" моделі "Camry" 2020 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , та Листом № 31/9/3-С-63зот2023 від 05.04.2023 року ГСЦ МВС у Івано-Франківській області. Однак, на даний час вказаний автомобіль без будь-яких правових підстав перебуває в користуванні громадянина ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/21680/23 від 06.11.2023 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 140/21680/23 від 11.04.2024 року. З метою врегулювання даного спору в досудовому порядку, позивачем 24.11.2023 року була направлена відповідачу рекомендованим листом письмова вимога про повернення автомобіля з чужого незаконного володіння.Однак, відповідач по сьогоднішній день ухиляється від повернення належного позивачу на праві власності автомобіля. Вказує, що належний позивачу автомобіль марки "Toyota" моделі "Camry" перебуває у володінні відповідача протиправно, жодних договорів відчуження належного йому на праві власності автомобіля з відповідачем ніколи не укладалось. Зазначає, що встановлені адміністративними судами у справі № 140/21680/23 обставини щодо відсутності правових підстав для володіння відповідачем належного позивачу на праві власності автомобілем марки "Toyota" моделі "Camry" 2020 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційними та не потребують повторного доказування в даній цивільній справі. Таким чином, в зв`язку з протиправним ухиленням відповідача від повернення позивачу належного йому на праві власності автомобіля, позивач вимушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду. На підставі викладеного, просить суд витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль марки "Toyota" моделі "Camry" 2020 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки на дату подання відзиву спірний автомобіль перебуває у володінні ОСОБА_4 , а не у відповідача до якого позивачем подано даний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вважає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

08.08.2024 року представником позивача подано клопотання про заміну відповідача та зміну предмету предмету позову, на обґрунтування якого зазначено, що у відзиві на позов ОСОБА_5 повідомив суд про те, що належний позивачу автомобіль знаходиться не в нього, а у володінні громадянина ОСОБА_4 . На вимогу позивача повернути належний йому на праві власності вищезазначений легковий автомобіль, громадянин ОСОБА_4 листом від 29.05.2024 року підтвердив, що зазначений легковий автомобіль дійсно перебуває в його володінні, однак повернути його позивачу погодився лише за умови сплати йому грошових коштів в сумі 22000 доларів США. У зв`язку з цим, просить Луцький міськрайонний суд Волинської області замінити відповідача у цивільній справі № 161/8012/24 з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 та змінити предмет позову виклавши прохальну частину позовної заяви позивача в наступній редакції: витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль марки "Toyota" моделі "Camry" 2020 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_4 .

29.11.2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подано додаткові пояснення у справі. В обгрунтування своїх доводів останній зазначає, що скасування реєстраційної дії (перереєстрації автомобіля на нового власника) не тягне за собою наслідком скасування і права власності на такий автомобіль. Отже, після скасування перереєстрації даного автомобіля на ОСОБА_5 право власності на даний автомобіль скасовано не було, а отже і не було поновлено таке право ОСОБА_3 . Зазначає, що доводи позивача про те, що на теперішній час він є власником спірного автомобіля зводяться до помилкового тлумачення ним норм чинного законодавства України є безпідставними та недоведеними. Вважає, що транспортний засіб ОСОБА_4 набутий за належною правовою підставою.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.02.2022 року ОСОБА_3 було видано довіреність з правом передоручення, реєстраційний номер 53449647, якою останній уповноважив ОСОБА_7 укладати правочини щодо експлуатації транспортного засобу, а також купувати та розпоряджатися, зняти з обліку та продати, перереєструвати, поставити на облік в ДАІ та/або Територіальному сервісному центрі МВС України, обміняти, заставити, здати в оренду, за ціну та на умовах на його розсуд) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 2643, 04.02.2022 року, транспортним засобом марки TOYOTA CAMRY, 2020 р.в., номер кузова НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , дата першої реєстрації 04.02.2022 року. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М, видана строком на 1 рік та зберігала чинність до 18.02.2023 року.

Надалі, ОСОБА_7 на підставі вищевказаної довіреності з правом передоручення 05.03.2022 року видано довіреність за номером в реєстрі нотаріальних дій №345, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , кожен з яких діє самостійно, уповноваживши останніх розпоряджатися/продати, зняти з обліку, здійснити перереєстрацію належного ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 2643, 04.02.2022 року повна інформація щодо якого зазначена вище. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Снитюк Л.Г. зі строком дії до 18.02.2023 року.

05.03.2022 року ОСОБА_7 діючи від імені ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 22000 доларів США в якості повної оплати транспортного засобу.

Відповідно до договору комісії № 8096/23/1/01/012002 від 03.02.2023 року ОСОБА_5 передав вказаний вище автомобіль для його реалізації ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО». 04.02.2023 ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» продав даний транспортний засіб ОСОБА_9 . Цього ж дня ОСОБА_9 звернувся до ТСЦ № 0741 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області для перереєстрації придбаного автомобіля, проте останньому повідомлено про технічну неможливість здійсненні вказаної дії.

З метою встановлення причин неможливості перереєстрації вищевказаного транспортного засобу, ОСОБА_5 через свого представника розпочав вчиняти дії шляхом направлення адвокатських запитів до Територіальних та Регіональних сервісних центрів МВС у Волинській та Івано-Франківській областях, а також до Головного сервісного центру МВС, за результатами розгляду яких представника позивача повідомлено про наступне.

Як вбачається з висновку РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області від 27.02.2023 року №31/3/9-75-08-2023 скасовано перереєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 проведену 17.06.2022 року.

Підставою для проведення перевірки факту перереєстрації транспортного засобу слугувала доповідна записка начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області ОСОБА_10 , у якій вказано, що 17.06.022 у ТСЦ №0741 було здійснено операцію 315 Перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ з транспортним засобом марки TOYOTA CAMRY, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 на підставі доручення продавця ОСОБА_3 . При цьому згідно з даними Єдиного реєстру довіреностей, вищезазначена довіреність припинила дію 16.05.2022 року, тобто перереєстрація даного транспортного засобу відбулася на підставі документа, який втратив свою дію на момент проведення операції в ТСЦ №0741.

Вищевказані обставини встановлені судовим рішення у справі № 140/21680/23, яким також констатовано, що уповноважений орган - РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області, на скасування державної реєстрації транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 діяв правомірно, в межах і спосіб визначений чинним законодавством України, а відтак рішення від 02.03.2023 року яким скасовано перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу, проведену 17.06.2022 є обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

Із наведеного слідує, що на дату розгляду даного спору, ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2020 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 .

Однак, як встановлено судом та не заперечується стороною відповідача, спірний транспортний засіб фактично перебуває у володінні ОСОБА_4 .

Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції прозахист прав людини іосновоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією тазаконом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У пунктах 2 і 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом положень статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, за яких власник зберігає право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Такою підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК, зокрема чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 569/1221/16-ц.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс2).

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, а також встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 8309, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст.ст. 248, 317, 319, 321, 387 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль марки "Toyota" моделі "Camry" 2020 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8309 (вісім тисяч триста дев`ять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 22 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук