Справа № 727/7121/24
Провадження № 2/727/364/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Аниськовій К.В.

за участю:

представника позивача Калюжного Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернівці цивільну справу за по-зовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калюжний Дмитро Гри-горович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 , про стягнення вартості заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

В інтересах позивача ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду м. Чернівці звернувся адвокат Калюжний Д.Г. з позовом до ПАТ «СК «Еталон» та ОСОБА_3 з позовом про стягнення вартості заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2024 року о 12 год. 59 хв. в м. Чернівці, по вул. Героїв Майдану, 55, водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , який йому належить, та, здійснюючи ви-їзд з прилеглої території, не впевнився в безпеці маневру і допустив зіткнення з автомо-білем «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , яка в свою чергу по інерції скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser 150», номер-ний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , і яким він керував. Вказаний автомобіль був забезпеченим, а відповідальність ОСОБА_1 була застрахо-вана у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ско-рочено - ТДВ «СК «Гардіан»), що підтверджується полісом №EP-215021968 обов`язко-вого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.06.2023.

Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП), автомобілі зазнали пошкоджень, було заподіяно матеріальних збитків, травмованих не було. При цьому, ОСОБА_3 порушив п.10.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), згідно постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.02.2024, яка ним не оскаржувалась, був визнаний винним у вчиненні адміністративного право-порушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопо-рушення (далі - КУпА) і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень.

Зазначає, що внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року, но-мерний знак НОМЕР_3 , - зазнав значних механічних пошкоджень та за висновком №11 /24, складеного 12.02.2024, за результатом автотоварознавчої експертизи судового екс-перта ОСОБА_5 , свідоцтво №565 від 26.10.2001, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції Ук-раїни, вартість матеріального збитку (з технічної точку зору), завданого власнику авто-мобіля «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_3 , внаслідок його пошкод-ження у ДТП 05.02.2024 становить 72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн. 69 коп.) без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження у ДТП 05.02.2024, становить 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна грн. 56 коп.) без ПДВ.

За проведення судової автотоварознавчої експертизи ОСОБА_1 було сплачено 4 500,00 (чотири тисячі п?ятсот грн. 00 коп.) грн.

Представник позивача вказує, що на момент вчинення ДТП (тобто 05.02.2024 року), ОСОБА_3 керував забезпеченим транспортним засобом, а його відповідаль-ність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (відповідач 1), що підтверджується договором (полісом) №ЕР-216450403 обо-в`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транс-портних засобів від 24.08.2023р.; франшиза, встановлена даним договором (полісом) складає нуль гривень.

05.02.2024 року позивач направив ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» повідом-лення про настання страхового випадку, яке було прийнято 12.02.2024 року.

Про вчинення дій, передбачених ст.34 Закону України №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних за-собів", страхова компанія «Еталон» позивача не повідомила, тому 12.02.2024р. ОСОБА_1 , як потерпілий внаслідок ДТП самостійно обрав експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. Цього дня ним було укладено договір на проведення судової ав-тотоварознавчої експертизи з судо-вим експертом ОСОБА_5 .

21.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про виплату йому страхового відшкодування в результаті вказаної ДТП. Дане звер-нення залишилось поза увагою ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», на адресу заявника протягом 3-х місяців не надійшло відповіді з результатами розгляду заяви.

18.03.2024 ОСОБА_1 , не отримавши будь-якої інформації від страхової компанії, вдруге звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з заявою про виплату страхо-вого відшкодування. На дане звернення, в порушення вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України №1961-IV, ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на адресу заявника не було направлено письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як вказує представник позивача, 14.05.2024 ОСОБА_1 в черговий раз звернувся із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з вимогою сплатити 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одну грн. 56 коп.) грн. - на витрати, які необхідні для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок ДТП 05.02.2024 року, за наслідками якого ОСОБА_6 визнано судом винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУПАП. Ре-зультатом даного звернення стала здійснена страхова виплата на користь позивача у розмірі 57019,29 грн., яку позивач вважає недостатньою для відшкодування нанесеної матеріальної шкоди.

Окремо, представник позивача вказує, що внаслідок ДТП що сталась 05.02.2024 року з вини ОСОБА_3 , автомобіль Toyota Land Cruizer 150, реєстраційний номер НОМЕР_3 зазнав значних пошкоджень, які в свою чергу потребуватимуть значних коштів та зусиль як з пошуку кваліфікованих спеціалістів, так і в якісному виконанні відновлювального ремонту, виконання технологічних операцій ремонту для віднов-лення справності автомобіля чи робото здатності з одночасним максимальним забезпе-ченням відповідності технічного стану, що був до пошкодження автомобіля унаслідок ДТП. При цьому, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи загального за-хворювання, тобто є людиною з обмеженими можливостями. Разом з тим, внаслідок по-шкодження автомобіля, позивач позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, у зв`язку з чим оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути на його користь:

- з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»: матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 102980,71 грн.; витрати на проведення су-дової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4500,00 грн.;

- з відповідача ОСОБА_3 : матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 33010,40 грн.; моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 15000,00 грн.;

- з обох відповідачів: понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 50800,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про місце дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Представник позивача, адвокат Калюжний Д.Г., в судовому засіданні уточнив по-зовні вимоги, і просив суд стягнути:

- з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»: матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 30 253,94 грн.; витрати на проведення су-дової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4 500,00 грн.;

- з відповідача ОСОБА_3 : матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 105 737,17 грн.; моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 15 000,00 грн.;

- з обох відповідачів: понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 51 800,00 грн.

Представник відповідача-1, Приватного акціонерного товариства «Страхова ком-панія «Еталон», в судове засідання не з`явився. Направив на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що згідно оцінки, проведеної на замовлен-ня відповідача-1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7, вартість матеріально-го збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Land Cruizer 150», державний номер НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вира-хуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 57 019,29 гривень. Також представник відповідача просив врахувати, що відповідно до полісу №ЕР/216450403 встановлено страхову суму (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн. та франшизу в розмірі 0 грн.

Відповідач-2, ОСОБА_3 , в судове засідання також не з`явився. У письмовому відзиві на позовну заяву від 30.08.2024 року просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав на недопустимість та неналежність доказів, наданих по-зивачем на підтвердження заявлених позовних вимог. Також звертав увагу суду, що проведення оцінки нанесеної шкоди здійснювалось неналежним суб`єктом, тобто експертом, який не являється акредитованим судовим експертом.

В судовому засідання був допитаний судовий експерт ОСОБА_5 , який пояснив судова автотоварознавча експертиза №11/24 була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, оцінка вартості відновлювального ремонту та завданого пози-вачу збитку проведена на основі фактичних вихідних даних з урахуванням коефіцієнту зносу та середньої ринкової вартості аналогічних транспортних засобів та необхідних для їх ремонту деталей.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та експерта, дослідивши на-дані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які ма-ють значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2024 року о 12 годині 59 хвилин в м. Чер-нівці, по вул. Героїв Майдану, 55, водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 та, здійснюючи виїзд з прилеглої території, не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , яка в свою чергу по інерції скоїла зіткнення з транспортний засобом «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого ав-томобілі зазнали пошкоджень, заподіяно матеріальні збитки, травмованих немає, чим порушив п.10.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП (а.с. 19-20).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці 29.02.2024 року (справа №727/1551/24) ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гри-вень.

В силу ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відпо-відальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які на-брали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові на-слідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією осо-бою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача ОСОБА_3 у настанні до-рожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду, і не підлягає доказуван-ню.

Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , влас-ником автомобіля Land Cruiser 150, р/н НОМЕР_3 , є позивач, ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до висновку експерта №11/24 за результатами проведення судової ав-тотоварознавчої експертизи за договором з ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкод-ження у ДТП 05.02.2024 року, становить 170261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна гривня 56 копійок) без ПДВ. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зо-ру), завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , вна-слідок його пошкодження у ДТП 05.02.2024 року, становить 72 727,69 (сімдесят дві ти-сячі сімсот двадцять сім гривень 69 копійок) без ПДВ (а.с.25-44).

Згідно з наявної в матеріалах справи копії Полісу обов`язкового страхування ци-вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-21645 0403 від 25.08.2023 року (а.с.16), вбачається, що цивільно-правова відповідальність від-повідача ОСОБА_3 , - водія транспортного засобу марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05.02.2024 року, була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» (а.с.16).

Також, відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відпо-відальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215021968 від 07.06.2023 року (а.с.17), вбачається, що цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 , - водія транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05.02.2024 року, була застрахована в ПрАТ «СК «Гардіан» (а.с.17).

14.05.2024 року позивача ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» з вимогою сплатити 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одну грн. 56 коп.) грн. - на витрати, які необхідні для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , спричинених внаслідок ДТП, яке відбулось 05.02.2024 року (а.с.45-49). Результатом даного звернення стала здійснена страхова ви-плата на користь позивача у розмірі 57019,29 грн., яку позивач вважає недостатньою для відшкодування нанесеної матеріальної шкоди (а.с.44).

Згідно довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №4199 від 28 листопада 2023 року та довідки до акта огляду ме-дико-соціальною експертною комісією №582790, ОСОБА_1 встанов-лена 2 група інвалідності по загальному захворюванню (а.с.59-60).

Суд зазначає, що загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомір-ними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, від-шкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звіль-няється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяль-ність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, ви-бухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, викори-стання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, від-шкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини ін-шої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій зав-дано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди ін-шим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).

Припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний коли поведінка кож-ного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них пору-шував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення непра-вомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується сторонами, внаслідок до-рожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.02.2024 року, до адміністративної від-повідальності за порушення Правил дорожнього руху України було притягнуто лише відповідача ОСОБА_3 . З огляду на викладене суд відхиляє твердження відповідача-2 щодо незалучення позивачем по справі в якості співвідповідача третього учасника вищевказаної ДТП, під керуванням якого знаходився транспортний засіб «Volkswagen», оскільки вина останнього у вчиненні ДТП - в судовому порядку не вста-новлена.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором стра-хування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (стра-хових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або ін-шій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зо-бов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не супере-чать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування ци-вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюєть-ся, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-право-вої відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відпові-дальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах стра-хових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої осо-би (п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню по-терпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різ-ницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуван-ням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала (винуватцем ДТП) можливе за умови, якщо згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування ци-вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страхо-вика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шко-ди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відпові-дальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шко-ди і сумою страхового відшкодування.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс 20), від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

При цьому, відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування ци-вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, за-подіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремон-том транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановле-ному законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених нав-мисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з ева-куацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця прожи-вання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здій-снення ремонту на території України.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що із винного водія під-лягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зно-шених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим від-шкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Аналогічні по суті висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.10 2020 року по справі 755/7666/19 (провадження №61-10010св20).

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй По-станові № 686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок ви-кладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без ура-хування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим стра-ховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з ура-хуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.

При цьому посилання відповідача на те, що висновок експерта №11/24 від 12 лю-того 2024 року виконано з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 5.2 зазначе-ної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із за-значенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконав-цем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповід-ного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), ви-сновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпе-чується лише у разі наявності відповідної потреби.

Крім того, доводи ОСОБА_3 про те, що його не було викликано для про-ведення огляду колісного транспортного засобу для проведення автотоварознавчої екс-пертизи, не є обґрунтованими, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтверджен-ня того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП авто-мобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків.

Щодо твердження відповідача-2 про відсутність в експерта ОСОБА_5 належної акредитації для здійснення експертної діяльності, суд вважає необхідним зазначити на-ступне.

З метою забезпечення судово-експертної діяльності в умов воєнного стану в Ук-раїні Міністерством юстиції України видано наказ від 14.03.2022 №1138/5 «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану», зареє-стрований у Міністерстві юстиції України 16.03.2022 за №326/37662 (далі - Наказ).

Згідно з пунктом 4 Наказу продовжено строк дії свідоцтв про присвоєння квалі-фікації судового експерта судовим експертам, які не є працівникам державних спеціалі-зованих установ, та судовим експертам науково-дослідницьких установ судових екс-пертиз Міністерства юстиції України, які до введення воєнного стану в Україні подали заяви та документи для проходження атестації в Центральній експертно-кваліфікацій-ній комісії при Міністерстві юстиції України з метою продовження строку дії свідоцтв, а також свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закін-чується у період дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану.

На підставі наведеного, а також згідно даних Реєстру атестованих судових експер-тів Свідоцтво експерта №565 від 21.10.2001, дія якого останній раз продовжена рішен-ням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України 07.06.2019 №37 до 07.06.2022 р (автотоварознавча експертиза; 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу) є чинним на даний час, було чинним і на час огляду транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить позивачу ОСОБА_1 і на час складання висновку №11/24.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає належних та переконливих обставин, які б викликали сумнів у достовірності проведеної експертом ОСОБА_5 судової ав-тотоварознавчої експертизи.

Як вбачається із матеріалів справи, вартість виготовлення висновку експерта №11/ 24 від 12 лютого 2024 року склала 4500 грн., що були сплачені ФОП ОСОБА_5 (оплата підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.02.2024 року, а.с.24) у зв`язку з чим суд вважає правомірним покладення обов`язку відшкодування даних коштів на відповідача-1.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується поло-женнями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування мо-ральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкоджен-ням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з проти-правною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фі-зичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, від-шкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову прак-тику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 з відповідними змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 вищезазначеної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирі-шенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фі-зичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі по-зивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші об-ставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звіль-няється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що ос-тання заподіяна не з її вини.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у ду-шевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та необхідністю у судовому порядку проводити стягнення відшкодування завданої йому шкоди, а отже грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе від-повідальність за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встанов-лена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яс-нено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяж-кість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження пре-стижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування ін-формації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад ро-зумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги твердження позивача про спричинення йому душевних страждань і переживань, зумовлених по-шкодженням цінного майна, що викликало істотні зміни у звичному способі його жит-тя, оскільки він не міг користуватись автомобілем, необхідністю витрачати час, зусилля і власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, адвокатів та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

При цьому, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості суд вважає виправданим та достатнім визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки ар-гументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає прин-цип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших орга-нів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рі-шення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен ар-гумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказу-вання в межах спірних правовідносин.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з від-повідачів на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задо-волених позовних вимог від загальної ціни позову, а саме: зі ПрАТ «СК «Еталон» під-лягає стягненню 347,53 грн.; з ОСОБА_3 підлягає стягненню 1 207,38 грн.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу на-лежать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сто-ронами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судо-вих дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`я-зані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правни-чої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підляга-ють розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розпо-ділу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адво-ката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх варто-сті, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адво-катом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом ви-рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, ви-трачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адво-катських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має вихо-дити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необ-хідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обста-вин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що 09.04.2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Калюжним Дмитром Григоровичем - було укладено договір про на-дання правничої допомоги №5(а.с.52).

Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №5 від 09 квітня 2024 року, сума сплаченого авансу становила 10000,00 грн., при цьому сума подальшої доплати становила 25000,00 грн. та 16800,00 грн.(а.с.53)

Судом також досліджені квитанції до прибуткового ордера та попередній (орієн-товний) розрахунок, якими підтверджується виконання робіт адвокатом на замовлення позивача та оплата позивачем наданих послуг.

Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на прав-ничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, суд, надаючи оцінку зазначеним вище аргументам, зважаючи на складність справи, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом по-слуг та виконаних робіт, а також враховуючи принцип пропорційності, - приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 51 800,00 грн. - є неспівмірними зі складністю справи та підлягають зменшенню до 29 800,00 гривень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6660,30 гривень, а з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 витрати на про-фесійну правничу допомогу в розмірі 23139,70 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калюжний Дмитро Григорович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3 , про стягнення вартості заподіяної матеріальної та мо-ральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» (адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-6, 2-й під`їзд, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду (матеріальний збиток), завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 30253,94 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні (дев`яносто чотири) копійки.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» (адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-6, 2-й під`їзд, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстро-ване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою у розмі-рі 105737,17 (сто п`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривень (сімнадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстро-ване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) моральну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 23139,70 (двадцять три тисячі сто тридцять дев`ять) гривень (сімдесят) копійок.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6660,30 (шість тисяч шістсот шіст-десят) гривень (тридцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1207,38 (одна тисяча двісті сім) гривень (тридцять вісім) копійок.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у розмірі 347,53 (триста сорок сім) гривень (п`ятдесят три) копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеля-ційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його про-голошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апе-ляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вру-чення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 17 січня 2025 року.

Суддя: О.Є.Терещенко