Справа № 714/26/25
Провадження № 2/714/114/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Козловської Л.Д.

секретар судового засідання Постевка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів.

Посилається на те, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Наразі він проживає разом із донькою в АДРЕСА_1 , окремо від відповідачки.Оскільки відповідачка проживає окремо та має власний погляд на життя, жодної матеріальної допомоги не надає та не навідує доньку, у зв`язку із складним матеріальним становищем, позивач потребує додаткових фінансових зусиль для утримання доньки, а відтак просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 у розмірі 2000 гривень щомісячно та до досягнення донькою повноліття. Водночас просив залишити доньку на його самостійне виховання.

У судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву за якою позов визнала частково, а саме не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1800 гривень щомісячно. Просила провести розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто сторони по справі, про що свідчить свідоцтва про народження неповнолітніх дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків.

Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зважаючи на те, що для утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , позивач потребує додаткових зусиль та матеріальних витрат, а відповідачка як матір останньої у добровільному порядку матеріально не допомагає утримувати доньку та ухиляється від такого обов`язку, з урахуванням визначеного законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та наявні високі ціни споживчі товари та медикаменти, в яких потребує позивачка для повноцінного розвитку неповнолітньої дитини, то суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути на корить позивача аліменти у твердій грошовій сумі розмірі 2000 грн. до досягнення донькою повноліття.

Крім того, після фактичного припинення шлюбних відносин, неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилася проживати разом із позивачем та перебувати на його утриманні та вихованні.

Слід зазначити, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18.

З урахуванням вищевказаного, слід зазначити, що між позивачем та відповідачкою відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, то слід малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом із батьком, тобто позивача, на його самостійному вихованні та утриманні.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору.

Враховуючи те, що позивач звільненbq від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає, що витрати по його сплаті у розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст. ст. 141, 161, 162, 180, 181, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати зі ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно, на дитину починаючи з 09 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: