КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2252/2025 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Яценко Олександри Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначив, що 18 травня 2020 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до якого він надав ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 85000,00 доларів США, за умови повернення всієї суми до 23 серпня 2020 року. ОСОБА_1 не виконала зобов`язань за договором позики, а тому ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачки грошові кошти за договором позики від 18 травня 2020 року в розмірі 2561660,68 грн., з яких: 2253749,50 грн. - розмір основного зобов`язання; 83662,63 грн. - три відсотки річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України; та 194248,55 грн. - сума процентів за користування позикою, на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 18 травня 2020 року у розмірі 2337412,13 грн., судовий збір у розмірі 11350,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023року, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3396420,99 грн., з яких: 3108331,00 грн. - основний борг; 288089,99 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в частині вимог про стягнення суми процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 194248,55 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 18 травня 2020року у розмірі 3248498,44 грн.; судовий збір у розмірі 11350,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції не дослідив оригінал розписки та не встановив чи існує її оригінал що є суттєвим процесуальним порушенням. Суд першої інстанції не надав оцінки посиланню у борговій розписці на зобов`язання по іпотечній угоді та не встановив, які саме правовідносини виникли між сторонами.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 і його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки від 18 травня 2020року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 85000,00 доларів США та зобов`язалася повернути борг не пізніше 23 серпня 2020 року.

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 18 травня 2020 року та три відсотки річних за період з 24 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3248498,44 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження законності позовних вимог ОСОБА_2 надав суду розписку ОСОБА_1 від 18 травня 2020 року, де зазначено, що вона отримала у ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 85000,00 доларів США та зобов`язалася повернути не пізніше 23 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів недійсності вказаної розписки, а також на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань за договором позики. Відтак, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 суми боргу.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не дослідив розписку та не встановив, які саме правовідносини виникли між сторонами. Представник ОСОБА_1 звертав увагу на те, що в розписці наявне посилання на зобов`язання по іпотечній угоді. Разом з тим, зазначення у розписці від 18 травня 2020 року про припинення іпотечної угоди при повернені боргу не спростовує наявність між сторонами правовідносин відносин позики.

В заяві про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_1 посилалася на те, що жодних коштів за розпискою від 18 травня 2020 року у ОСОБА_2 не брала, а ОСОБА_2 був лише представником позикодавця ОСОБА_3 , яка передала їй кошти в борг за договором позики від 24 грудня 2015 року. Такі посилання ОСОБА_1 не відповідають змісту її власноручної розписки від 18 травня 2020 року. ОСОБА_1 не оспорювала вказану розписку з тих підстав, що вона була написана не нею, а іншою особою, або з підстав її безгрошовості.

Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Яценко Олександри Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.