Справа № 455/1891/24
Провадження № 2/455/172/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Телішевський І.Д. звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Старосолянське» розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 053658, виданого Старосамбірською районною державною адміністрацією 05.08.1996 спадкодавцю ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Старосолянське» розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 053658, виданого Старосамбірською районною державною адміністрацією 05.08.1996. Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 за законом першої черги, як його дочка, та прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини. Відтак, відповідно до ст. 1268 ЦК України, позивачці належить спадщина з часу її відкриття.

Вказує, що в 2024 р. позивачка звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну частку (пай). Однак, листом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області №604/01-16 від 18 березня 2024 р. позивачці повідомлено, що вона пропустила шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому не вправі зареєструвати спадкову справу та видати позивачці свідоцтво про право на спадщину. В цьому листі також зазначається, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини в шестимісячний термін, і що доказом постійного проживання разом із спадкодавцем є довідка сільської ради про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав із ним або рішення суду про продовження терміну на прийняття спадщини, і рекомендується звернутися до суду за захистом свого права на спадщину.

Стверджує, що позивачка ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки вони постійно проживали разом. Так, батько позивачки ОСОБА_4 формально був зареєстрований по АДРЕСА_1 , але постійно проживав до своєї смерті разом з позивачкою в її квартирі по АДРЕСА_2 . Отже, позивачка фактично постійно проживала разом із спадкодавцем на час його смерті (відкриття спадщини), відтак, є такою, що прийняла спадщину, то в неї виникло право на спадщину, до складу якої входить право на земельну частку (пай), яке не визнане Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області, а тому його слід визнати в судовому порядку. Також зазначає, що спадкоємцем ОСОБА_3 за законом першої черги є її сестра відповідач ОСОБА_5 , однак, остання спадщину у встановленому порядку не прийняла і на неї не претендує та така їй не належить, згідно ст.1268 ЦК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2024 року справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 11.10.2024 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Телішевський І.Д. не з`явилися, проте представник позивача подав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте 15.10.2024 до суду від міського голови надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника міської ради, зазначає, що проти позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, проте 17.10.2024 до суду надійшла від неї заява, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позов визнає.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

До складу спадщини, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 , входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Старосолянське» с.Стара Сіль Старосамбірського району Львівської області, розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №053658, виданого 05.08.1996року Старосамбірською районною державною адміністрацією.

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт від 23.10.1996року, яким усе своє майно заповів сину ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є дочки померлого: позивачка ОСОБА_7 , а також відповідачка ОСОБА_8 , яка спадщину після смерті батька у встановлений законом строк та порядок не прийняла і на таку не претендує, що вбачається із поданої нею заяви про визнання позову.

Згідно довідки виконавчого комітету Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №533 від 29.12.2023 (а.с.13), спадкодавець ОСОБА_3 до дня смерті був зареєстрований один в АДРЕСА_1 , але фактично не проживав.

Згідно довідки ОСББ «Южное» №534 від 15.04.2024 (а.с.19), ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_2 , зареєстрований не був, але проживав зі своєю дочкою ОСОБА_1 до моменту його смерті.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78740905 від 15.10.2024 (а.с.36) вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

Тобто, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивачки, немає.

В той же час, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте листом Старосамбірської державної нотаріальної контори від 18.03.2024 їй було рекомендовано за захистом своїх спадкових прав звернутися до суду.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією паспорта громадянина України позивачки ОСОБА_1 (а.с.5-7); копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 (а.с.8); копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9); копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 05.09.2005року (а.с.10); копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №053658, виданого 05.08.1996року (а.с.11); копією листа Старосамбірської державної нотаріальної контори від 18.03.2024 (а.с.12); копією довідки виконавчого комітету Старосамбірської міської ради самбірського району Львівської області №533 від 29.12.2023 (а.с.13); копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с.14); копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 (а.с.18); копією довідки ОСББ «Южное» №534 від 15.04.2024 (а.с.19); інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.35,36); копією заповіту ОСОБА_3 від 23.10.1996року та іншими матеріалами справи.

Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідност.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно положень ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не наявності реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).

Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14.12.2022 у справі №198/132/21.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, згідно з вимогами частини першої статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачі визнали позов, про що зазначили у поданих до суду заявах (клопотанні).

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи та правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , належне йому право на земельну частку (пай), перейшло за загальними правилами спадкування за законом до його дочки ОСОБА_1 як до спадкоємця за законом першої черги спадкування, яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини.

Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України для задоволення позову і визначення за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 200,206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Старосолянське» с.Стара Сіль Старосамбірського району Львівської області, розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №053658, виданого 05.08.1996року Старосамбірською районною державною адміністрацією.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідачі:

- Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області, , місцезнаходження: м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 40, Самбірського району Львівської області;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 14.01.2025.

Суддя А.В.Кушнір