Провадження № 22-ц/801/109/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуСправа № 127/20040/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/20040/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 25.10.2024, -

в с т а н о в и в :

14.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (вх № 52592) до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, в якому, посилаючись на положення статей 180, 182, 181, 183, 184, 192 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 по справі № 127/681/15-ц, а саме стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до досягнення повноліття дитиною. Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. /а. с. 1-3/

Підставою позову позивачка вказує ту обставину, що визначений рішенням Вінницького міського суду від 04.03.2015 року розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1500 грн щомісячно, які підлягають індексації , порушує права дитини на належне матеріальне забезпечення, оскільки їх розмір є меншим за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до досягнення повноліття дитиною. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору, а на користь ОСОБА_1 2500,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області у виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 (справа № 127/681/15-ц), відкликано виконаним станом на 14.06.2024.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу (вх. № 11219 від 15.11.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить : змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутих аліментів до частки доходу ОСОБА_2 ; збільшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу до 10000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було надано оцінки всім обставинам справи, тій обставині, що відповідачем не надано доказів перебування на його утриманні сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, погіршення його майнового стану або стану здоров`я; відповідач систематично ухиляється від утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; позивачем надано докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 127/20040/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 та надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали.

Копія ухвали суду від 18.11.2024 була надіслана ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про віроучення поштового відправлення № 425 та № 318, № 733.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

14.01.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Апеляційну скаргу підтримує.

У судове засідання учасники справи не заявились. Повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку в частині відмовлених позовних вимог.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2011 року по 17.03.2015 року. /а. с. 4/

У шлюбі у подружжя ОСОБА_6 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.5/

Заочним рішенням Вінницького міського суду від 04.03.2015 року у справі № 127/681/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 17.01.2015 і до досягнення повноліття /а. с. 4/.

29.05.2015 року за виконавчим листом від 21.05.2015 №127/681/15-ц державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження в частині виконання судового рішення про стягнення аліментів. /а. с. 7-8/

5.06.2015 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та взяла прізвище ОСОБА_9 . /а. с. 11/.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відносно боржника ОСОБА_2 (виконавче провадження № 47674692) станом на 27.06.2023 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 становив 130325,85 грн /а. с. 51-54/.

Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відносно боржника ОСОБА_2 (виконавче провадження № 47674692) станом на 21.06.2024 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 4490,00 грн. /а. с. 56-57/.

На аркуші справи 55 знаходиться заява ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , від 17.05.2024 адресована Другому відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про надання розрахунку заборгованості з примусового виконання виконавчого листа від 29.05.2015 по виконавчому провадженню № 47674692 зі сплати аліментів з індексацією помісячно з 01.2015 по 05.2024.

На аркуші справи 60 знаходиться лист Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ (с. Київ) № 61589/22.26-35 адресований адвокату Якименко О. О. щодо індексації аліментів.

ОСОБА_2 є також батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 38/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2024 по справі № 127/4752/24 розірвано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , зареєстрований 3.06.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 902 /а. с. 39-40/.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 25678 від 25.06.2024 ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 /а. с. 18/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, перебування у платника аліментів на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до досягнення повноліття дитиною. В решті позовні вимоги є необґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова ВС від 15.09.2021 у справі № 364/1139/19).

У постанові Верховного Суду України від 5.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої 2 статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовні вимоги позивачки за своєю суттю зводяться до зміни як способу стягнення аліментів (з твердої грошової суму на частку від заробітку) так і розміру присуджених аліментів.

Позивач, як фактичну підставу позовних вимог, зазначає те, що аліменти, які стягуються з відповідача рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 по справі № 127/681/15-ц у розмірі 1500 грн, стягуються у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України.

Суд апеляційної інстанції вважає наведені вище підстави позовних вимог необґрунтованими з огляду на наступне.

Частина друга статті 182 СК України розрізняє поняття «мінімальний гарантований розмір аліментів» та «мінімальний рекомендований розмір аліментів».

Ні у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі позивач не вказала з яким саме мінімальним розміром аліментів пов`язує підстави позову.

Так, гарантований розмір аліментів це мінімальний розмір, який сплачує батько у випадку, коли його доходи низькі.

Рекомендований розмір аліментів це той, який встановлює суд у разі достатності заробітку платника аліментів.

Оскільки позивачем не було надано суду доказів про отримання відповідачем постійного заробітку, інших доходів, наявності у нього будь-яких витрат, колегія суддів приходить висновку про дослідження тієї обставини, чи відповідає розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду мінімальному гарантованому розміру аліментів.

З січня 2024 року мінімальний гарантований розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить 1598 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 по справі № 127/681/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1500,00 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 17.01.2015 і до досягнення повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 21.06.2024 року у період з січня 2015 року по грудень 2023 року аліменти нараховувалися у розмірі 1500 грн.

З січня 2024 року по травень 2024 року сума аліментів визначена державним виконавцем у розмірі 1598 грн, тобто мінімально гарантований розмір аліментів 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку /3196 : 2 =1598/ /а. с. 56-57/

Відповідно до п. 10-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17.07.2003 № 1078 розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів .

Доказів визначення, у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням індексації, за весь період стягнення аліментів суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що попереднім рішенням суду стягнуто аліменти у розмірі меншому за мінімально гарантований, оскільки не доведено дійсного щомісячного розміру аліментів, що підлягали б стягненню з урахуванням індексації.

У свою чергу, колегія суддів враховує, що для зміни способу стягнення аліментів, раніше визначеного судом, на відміну від зміни (збільшення/зменшення розміру аліментів) законодавець не покладає на стягувача обов`язку доведення необхідності такого звернення, а визначає за ним лише право подати таку заяву, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Визначивши предметом спору «зміна способу стягнення аліментів», позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд визначити новий розмір аліментів у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів, тим самим заявивши вимогу і про «зміну розміру аліментів».

Зважаючи на те, що позивачем не доведено того факту, що відповідач працює та має регулярний дохід, суд при визначені розміру аліментів враховує норми статті 195 СК України, відповідно до яких, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Середня заробітна плата у Вінницькій області визначена на рівні 12555 грн.

Таким чином, розмір аліментів, які просить визначити позивач, а саме частка заробітку (доходів) відповідача, буде становити 3138 грн 75 коп, що є значно більшим від попередньо визначеного рішенням суду розміру аліментів (1500 грн з індексацією), а тому суд першої інстанції вірно визначив, що предметом спору є як зміна способу стягнення аліментів так і зміна (збільшення) розміру аліментів.

Твердження позивача про те, що позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з тим, щоб розмір аліментів становив (одну четверту) частку заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто просить визначити мінімальну частку доходу відповідача відповідно до передбачених статтею 183 СК України часток, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для збільшення розміру аліментів до 1/4 частки доходу відповідача, адже позивач не надала суду доказів про покращення матеріального стану відповідача, про розмір його доходу, наявність у нього рухомого та нерухомого майна тощо.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Наявні у справі докази не дають підстав для задоволення апеляційної скарги шляхом збільшення розміру аліментів до 1/4 частки доходу відповідача.

Визначений судом розмір аліментів 1/6 частки від заробітку відповідача також перевищує раніше визначений судом розмір аліментів, однак при вирішенні справи колегія суддів враховує принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги

У постанові Верховного Суду від 7.04.2021 у справі № 755/17900/18 (провадження № 61-11252св20) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині визначення часу, з якого слід стягувати аліменти.

Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили.

З таких обставин, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 слід змінити на підставі пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України в частині визначення часу з якого підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, замість «починаючи з 14.06.2024» зазначити «починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням» до досягнення повноліття дитиною.

Відповідні зміни слід внести і у абзац 5 резолютивної частини рішення, вказавши, що виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області у виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 (справа № 127/681/15-ц), слід відкликати виконаним замість «станом на 14.06.2024» зазначити «з дня набрання законної сили цим рішенням суду».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 у даній справі залишити без змін.

Твердження в апеляційній скарзі про збільшення розміру стягнутих витрат на правничу допомогу до 10000 грн колегія суддів відхиляє, оскільки при визначенні розміру витрат на правничу допомогу місцевим судом враховано, що справа не є складною, в ній невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), представник позивача не брав участі в судовому засіданні при розгляді справи, представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу сторони позивача, позовні вимоги задоволено частково, відтак заявлений розмір витрат позивача є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами).

Суд першої інстанції, з огляду на конкретні обставини справи, зробив обґрунтований висновок, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про стягнення з відповідача на користь позивача 2500 грн витрат на правничу допомогу.

Правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в більшому розмірі колегія суддів не вбачає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Якименко Олексія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 у даній справі змінити в частині визначення часу з якого підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, замість «починаючи з 14.06.2024» зазначити «починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням» до досягнення повноліття дитиною.

Виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області у виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4.03.2015 (справа № 127/681/15-ц), відкликано виконаним замість «станом на 14.06.2024» зазначити «з дня набрання законної сили цим рішенням суду».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький