Справа №402/583/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2025 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді -Ясінського Л.Ю.

секретар судового засідання -Ільченко Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , Благовіщенської міської ради про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

заступник керівника Голованівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовом до ОСОБА_1 , Благовіщенської міської ради про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову заступник керівника Голованівської окружної прокуратури вказав, що Голованівською окружною прокуратурою у ході здійснення заходів представницького характеру виявлено порушення природоохоронного законодавства. Так, в ході моніторингу земельних ділянок в адміністративних межах Благовіщенської міської ради встановлено, що на території ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 255) ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Благовіщенської міської ради №140 від 09.04.2021 року.

Вказаному рішенню перебувало рішення Данилово-Балківської ради №593 від 31.09.2020 року " Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ".

У подальшому, державним реєстратором Благовіщенської міської ради Побережець М.Г. за №41677487 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0776 відбулося з порушеннями норм ст.ст. ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ст. ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно - заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності.

Так, на території Благовіщенської міської ради наявний ландшафтний заказник місцевого значення «Гренівський», який було створено відповідно Рішення №183 дев`ятої сесії Кіровоградської обласної Ради 6 скликання 19.08.2011.

З метою збереження об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення Держуправлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області та Ульяновською РДА укладено охоронне зобов`язання №МЗланд 72-564 від 17.05.2013 року, відповідно до якого органу виконавчої влади передано даний обєкт під охорону.

Згідно вказаного рішення та положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Гренівський», спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський».

Про входження земельної ділянки в межі заповідного урочища свідчать також інформація Департаменту екології та природніх ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації.

Крім того, на офіційному веб-порталі Держгеокадастру України розміщена Публічна кадастрова карта, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення відомостей у вигляді відкритих даних, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти (вкладення «Природно-заповідний фонд»), спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 повністю входить в межі території об`єкту природно- заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський».

Відповідно до пінкту "в" частини 4 статті 83 ЗК України землі півд обєктами природно-заповаівдного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, науково, енстетичну та історико-культурну цінність, належать до земель комунальної власнотсі, які не можуть передаватися у приватну власність, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 7 Закону України " Про природно-заповідний фонд України" встановила, що землі природно-заповідного фонду України, якими ваажаю.ться ділянки суші і водного простору, яким відповідно до закрну надано статус територій та обєктів природно- заповідного фонду, а також землі територій та обєктів, що мають особливу екологічну , наукову, естетичну, господарську цінність і є відповаідно до статті 6 цього Закону обєктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

Статтею 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визнапчено вичерпний перелік видів використання територій та обєктів природно-заповідного фонду, у якому немає ведення особистого селянського господарства.

Спірна земельна ділянка в силу імперативної вказівки законадавця належить до земель природно-заповідного призначення за фактом розташування на ній обєкта природно-заповідного фонду, що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №813/4701/16.

Окрім того, допущено порушення законодавства при погодженні проекту замлеустрою щодо відведення вказаної ділянки.

Зокрема, згідно діючого на час складання та затвердження проекту землеустрою, ч.8 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього кодексу.

Землі природно-заповідного фонду України, а аткож землі територій та обєктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є обєктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико- культурного призначення.

Межі територій та обєктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодаства. До встановлення меж теритолрій та обєктів природно-заповідного фонду у натурі їх межі визначаютьсчя відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Отже проект землеустрою підлягав обовчязековому погодженню з Департаментом екології та природніх ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації. Натомість, погодження з Департаментом екології та природніх ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації не відбувалося. Відсутній такий висновок й у проекті відведення.

Таким чином, всупереч вказаних вимог законодавства Данилово-Балківською сільською радою та Благовіщенською міською радою прийнято спірні рішення за відсутності висновків уповноваженого органу виконавчої влади Департаменту екології та природних ресурсів.

Враховуючи, що рішення Данилово-Балківської сільської ради та Благовіщенської міської ради в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийнято з порушенням законодавства та разом із скасуванням незаконного рішення про надання вказаної земельної ділянки у власність, має бути скасовано і державну реєстрацію права власності на вказану ділянку ОСОБА_1 .

Власник земельної ділянки природно-заповідного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Безвідплатне набуття ОСОБА_1 права власності на земельну дялінку територіальної громади Благовіщенської міської ради відбулося на підставі рішень Данилово-Балківської сільської ради та Благовіщенської міської ради, які прийнято з численними порушеннями закону. У звязку з цим, Данилово-Балківська сільська рада та Благовіщенська міська рада не мали права відчуджувати на користь ОСОБА_1 спірну земельну ділянку а право власності на неї набуто безпідставно.

Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка до моменту передачі у власність первинного набувача та відповідача у справі, відносилась до земель природно-заповідного фонду, Данилово-Балківська сільська рада не мала прпава нею розпорядитися. Таким чином, спірні землі вибули із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідно до рішення щодо їх передачі або відчудження, не приймав.

В обґрунтування представництва інтересів держави прокурор вказав, що органи влади або посадові особи, які здійснюють захист державних інтересів у спірних правовідносинах відсутні. У зв`язку з цим прокурор самостійно представляє інтереси держави та звертається до суду як позивач.

Посилаючись на зазначені обставини застуцпника прокурора просить суд:

- визнати недійсними рішення Даниловобалківської сільської ради №593 від 31.08.2020 року " Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним п.1.10 рішення Боаговіщенської міської ради №140 віл 09.04.2021 року " Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянгки з кадастровим номером :02:000:0776, площею 2 га;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0776, площею 2 га;

- зобовязати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0776, площею 2 га;

- стягнути з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 12 112 грн.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2024 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання у справі.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 13.11.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 12 грудня 2024 року.

Прокурор у судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений у встановленом у законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позово не подавав. Крім того, відповідач також не подав до суду клопотань та заяв.

Представник відповідача Благовіщенської міської ради в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений у встановленом у законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позово не подавав.

У відповідності до ст.191 ч.2 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши надані письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та дійшов наступних висновків.

Так, згідно наданих суду відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 255) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0776 площею 2 га.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №55. Право власності набуто шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Данилово-Балківської сільської ради №593 від 31.08.2020.

Також встановлено, що рішенням Даниловобалківської сільської ради №593 від 31.08.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства», ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною загальною площею до 2-х га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у запасі за межами населеного пункту на території Данилово-Балківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, рішенням №183 дев`ятої сесії Кіровоградської обласної Ради 6 скликання 19.08.2011 року «Про оголошення територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» на території Благовіщенської міської ради створений ландшафтний заказник місцевого значення «Гренівський».

Згідно охоронного зобов`язання №МЗланд73-564 від 17.05.2013 року укладеного Держуправлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області та Ульяновською РДА органу виконавчої влади ландшафтний заказник місцевого значення «Гренівський» передано під охорону.

Як вбачається з рішення №183 дев`ятої сесії Кіровоградської обласної Ради 6 скликання 19.08.2011 року «Про оголошення територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення», положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Кам`яногірський», інформації б/н «про надання інформації щодо земельних ділянок природно-заповідного фонду» Департаменту екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 площею 2 га. входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський».

Як вбачається з графічних даних Публічної кадастрової карти (вкладення «Природно-заповідний фонд») земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 повністю входить в межі території об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський».

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природо-заповідного та іншого природоохоронного призначення (стаття 19 ЗК України).

Згідно із статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Аналогічний зміст має частина перша статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду (частини друга - четверта статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.

Згідно інформації Департаменту екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0776 розташована на території ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський».

За таких обставин, ландшафтний заказник місцевого значення «Гренівський», який був створений 19.08.2011, є об`єктом природно-заповідного фонду.

Ураховуючи імперативні положення статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» і статті 43 ЗК України, вказана земля є землями природно-заповідного фонду, перебуває під особливою охороною, щодо неї встановлений спеціальний порядок вилучення (стаття 150 ЗК України), відтворення і використання, а також обмеження щодо її цивільного обороту.

Так, пунктом «в» частини четвертої статті 83 ЗК України визначено, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із комунальної у приватну власність.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

З аналізу наданих доказів та встановлених судом обставин вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює її передачу у приватну власність з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави.

При цьому, передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із визначенням її категорії за основним цільовим призначенням як землі сільськогосподарського призначення, призводить до фактичної зміни меж ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський» в частині його зменшення.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач довів належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яка була отримана ОСОБА_1 площею 2 га, кадастровий номер :02:000:0776 площею 2 га, знаходиться в межах земель території ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський», які є землями природно-заповідного фонду та не підлягають передачі у приватну власність.

Ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечитиме статусу і завданням ландшафтного заказника місцевого значення «Гренівський», оскільки може перешкоджати його збереженню в природному стані, а тому суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 575/462/21 (провадження № 61-2648св22).

Зокрема у постановах від 13 серпня 2019 року у справі № 910/11164/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 911/3315/17, від 16 вересня 2022 року у справі № 752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

З огляду на те, що позивачем було надано достатньо доказів, що підтверджують факт знаходження спірної земельної ділянки в межах об`єкту природно-заповідного фонду відсутність розробленої документації із землеустрою зі встановленням у натурі меж земельної ділянки природно-заповідного фонду, не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Пре виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» ід 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти -України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним: чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Конституція України (статті 13,14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14,19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Ураховуючи викладене, положення чинного законодавства та установлені судом обставини справи, суд вважає, що набуття відповідачем земельної ділянки у приватну власність є незаконним, а тому наявні підстави для позбавлення ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку.

Отже, зважаючи на те, що набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку відбулося з порушеннями норм статей 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» статей 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) позов підлягає задоволенню, рішення Данилово-Балківської сільської ради №593 від 31.08.2020 року та рішення Благовіщенської міської ради№140 від 09.04.2021 року п.110 повинні бути визнані недійсними, державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради.

Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Так, витрати по оплаті судового збору слід стягнути з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури в рівній частині.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов заступника керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , Благовіщенської міської ради про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійсним рішення Данилово-Балківської сільської ради №593 від 31.08.2020 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Визнати недійсним п.1.10 рішення Благовіщенської міської ради №140 від 09.є04.2021 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність » в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0776 площею 2 га.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0776 площею 2 га. з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 ;

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером :02:000:0776.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 6056 грн. за подачу позову , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок ІІА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Стягнути з Благовіщенської міської ради на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в сумі 6056 грн. за подачу позову , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок ІІА0004600, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.Ю.Ясінський