Дата документу 20.01.2025 Справа № 333/1067/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1067/22 Головуючий у суді першої інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/251/25
У Х В А Л А

20 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року (повний текст рішення складено 04 квітня 2023 року) позов задоволено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, 29 листопада 2024 року КП «Водоканал» подалоапеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, підстави зазначені в якому, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року визнані неповажними. Апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику десять днів з дня вручення копії ухвали для надання суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку. Роз`яснено апелянту, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк будуть застосовані наслідки передбачені ч. 4 ст. 358 ЦПК України.

13 січня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява КП «Водоканал» про усунення недоліків, у якій скаржник зазначає про помилковість тверджень апеляційного суду, зазначених в ухвалі від 30 грудня 2024 року щодо складання повного тексту оскаржуваного рішення 04 квітня 2023 року. Скаржник зауважує на тому, що справу розглянутоКомунарським районним судом м. Запоріжжя 04 квітня 2023 року. В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення суду. До ЄДРСР вищезазначене рішення було внесено 27 грудня 2023 року, однак замість тексту рішення до реєстру внесено чистий аркуш із державним гербом.

Натомість повний текст рішення у справі відправлений Комунарським районним судом м. Запоріжжя до ЄДРСР тільки 23.10.2024, загальний доступ забезпечено 24.10.2024.

На думку скаржника, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження про видачу чи надсилання йому повного тексту оскаржуваного рішення, копію якого представник КП «Водоканал» отримав тільки 29 жовтня 2024 року, що підтверджується розпискою, підприємство було позбавлене можливості звернутися до Запорізького апеляційного суду із апеляційною скаргою раніше.

За твердженням скаржника, КП «Водоканал» фактично не пропустило строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 354 ЦПК України, оскільки підприємство направило апеляційну скаргу 29 листопада 2024 року, тобто протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту відповідного рішення.

Однак колегія суддів зауважує, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у цій справі констатовано, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а матеріалами справи підтверджено, що представник КП «Водоканал»Нечет О.В. була присутня в судовому засіданні 04 квітня 2023 року під час проголошення рішення, про що свідчитьпротокол судового засідання, а також технічний запис судового засідання (а.с. 97, 98).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Верховний Суду неодноразово звертав увагу, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення), та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61?175сво21)).

Також касаційний суд неодноразово зауважував, що сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 186/972/18 (провадження № 61?19251св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року в справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954св23)).

Апеляційний суд наголошує на тому, що представник КП «Водоканал»Нечет О.В. була присутня в судовому засіданні 04 квітня 2023 року під час проголошення рішення, про що свідчитьпротокол судового засідання, а також технічний запис судового засідання (а.с. 97, 98), що свідчить про те, що КП «Водоканал»не є особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України)

Суд загальної юрисдикції вносить до ЄДРСР всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через ЄДРСР забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку (частина третя статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд під час здійснення судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року, законодавець при конструюванні частини другої статті 358 ЦПК України не визначив, що при її застосування має враховуватися дата внесення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень; відсутність в рішенні суду вказівки на дату складання його повного тексту та несвоєчасне надіслання оскарженого судового рішення суду першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень, за умови, що учасник справи (зокрема, котрий ініціював позов - позивач), який подає апеляційну скаргу, знав про розгляд справи, не є перешкодою для отримання цією особою у розумний строк інформації про стан відомого їй судового провадження та не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що у цій справі КП «Водоканал» є відповідачем. Разом з тим, судове засідання, в якому проголошено вступну та резолютивну частину рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року відбулось за участю представника КП «Водоканал», що виключає можливість застосування пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження цього рішення.

Доказів виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення КП «Водоканал» до суду із апеляційною скаргою, в матеріалах справи відсутні. Ні у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, що містилося в апеляційній скарзі, ні в заяві про усунення недоліків КП «Водоканал» на обставини непереборної сили як на причину поновлення річного строку не посилалося.

Натомість факт несвоєчасного оприлюднення цього рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень не може бути підставою для поновлення строку на оскарження рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року, оскільки законодавець при конструюванні частини другої статті 358 ЦПК України не визначив, що при її застосуванні має враховуватися дата внесення судом рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, тобто принцип «неприпустимості суперечливої поведінки».

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Наведені скаржником посилання не можуть бути підставою для безпідставного поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження та порушення принципу правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення суду. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

ЄСПЛ вказував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Матеріалами справи підтверджено, що представник КП «Водоканал»Нечет О.В. була присутня в судовому засіданні 04 квітня 2023 року під час проголошення рішення, про що свідчитьпротокол судового засідання, а також технічний запис судового засідання (а.с. 97, 98), проте апеляційна скарга подана тільки 29 листопада 2024 року.

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стороною відповідача своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від підприємства дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надав.

Указана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що в разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не є переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Враховуючи все вищевикладене, оскільки за обставинами цієї справи КП «Водоканал» подало апеляційну скаргу 29 листопада 2024 року, тобто після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а випадків, коли апеляційна скарга може бути подана учасником справи після спливу одного року відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, у цій справі колегія суддів не встановила, відсутні і підстави для відкриття апеляційного провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Водоканал» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мар`єнко Вікторії Юріївни до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення відмовити.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити особам, які подали апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: