Справа № 128/1894/24
Провадження №22-ц/801/522/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач :Сопрун В. В.
УХВАЛА

20 січня 2025 рокуСправа № 128/1894/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Судді доповідача Сопруна В.В.,

Суддів Стадника І.М., Міхасішина І.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення часток земельних ділянок в натурі,

встановив:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу позивачеві разом з доданими до неї документами.

17 січня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького районного суду від 13 травня 2024 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Крім того, в резолютивній частині апеляційної скарги вказує, що заявляє відвід усьому складу суддів цивільної палати Вінницького апеляційного суду.

Вивчивши апеляційну скаргу, а також внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень судові рішення апеляційного суду, прийняті за скаргами ОСОБА_1 в цій справі, доходжу висновку про необхідність залишення апеляційної скарги заявника без розгляду в зв`язку зі зловживанням ним процесуальними правами.

Так, ОСОБА_1 неодноразово подавалися апеляційні скарги на зазначене судове рішення у цій справі.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року та 30 серпня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року була визнана неподаною та повернута позивачеві, ухвалами Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року, 10 жовтня 2024 року, 21 жовтня 2024 року, 07 листопада 2024 року, 05 грудня 2024 року, 03 січня 2025 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року є дією, що суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, а саму апеляційну скаргу повернуто позивачеві.

Отже в даній справі апеляційний суд двічі визнавав апеляційну скаргу неподаною у зв`язку з не усуненням недоліків та шість разів визнавав подання апеляційної скарги ОСОБА_1 зловживання своїми процесуальними правами та повертав скаргу без розгляду.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Проте обставини, що стали підставою для неодноразового повернення апеляційної скарги в даній справі не перестали існувати, оскільки ОСОБА_1 , ігноруючи викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, вкотре подав 17 січня 2025 року апеляційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб.

Такі дії безумовно свідчать про те, що заявник не шукає судового захисту, а намагається отримати протилежну оцінку обставин, які апеляційний суд у цій справі вже тричі визнавав підставою для повернення скарги і один раз підставою для залишення апеляційної скарги без розгляду.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (частина друга вказаної статті).

Зокрема, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, а саме подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2021 року у справі № 9901/235/20 (пункт 20; № у ЄДРСР 98728792), ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19 (№ у ЄДРСР 101029238)).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

За змістом частини 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що суд з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, може застосовувати заходи процесуального примусу, зокрема штраф в розмірі від 0,5 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України).

З огляду на вказане, беручи до уваги неодноразове подання апеляційної скарги з тими самими недоліками та його висловлювання, які свідчать про те, що він робить це зумисно, апеляційний суд розцінює такі дії заявника як вияв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами.

Тому апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року слід повернути скаржнику. Вказане не позбавляє позивача можливості звернутися з апеляційною скаргою із дотриманням вимог ЦПК України.

При цьому апеляційний суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в Ухвалі від 14 листопада 2023 року у справі № 930/576/22 (номер у ЄДРСР 115061836).

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що повернення апеляційної скарги в даному випадку не може розцінюватись як порушення права на доступ особи до суду. Адже, прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Щодо заявленого відводу усьому складу суддів цивільної палати Вінницького апеляційного суду.

Відповідно до частини 3 статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Оскільки апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року не відкрито вирішення питання про відвід не є можливим.

Крім того, процесуальним законом передбачено подання заяви про відвід конкретного судді (суддів), які розглядають відповідну справу, з обґрунтуванням підстав для такого відводу.

Керуючись ст. 44, 143, 259, 260, 381, суд,

ухвалив:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року є дією, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення часток земельних ділянок в натурі повернути скаржнику.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Сопрун

Судді І.М. Стадник

І.М. Міхасішин