Справа №679/1775/24
Провадження №2-о/567/18/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю заявниці ОСОБА_1

представника заявниці адвоката Оліферук Ж.А.

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи адвоката Хмарук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Острозі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2023р. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що на даний час на розгляді в Острозькому районному суді Рівненської області перебуває цивільна справа №679/352/24 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя, а саме: спільної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу вона залишилася проживати в квартирі з колишнім чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку з постійним психологічним тиском зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_2 та в інтересах їх спільної доньки ОСОБА_3 , вона з донькою вимушена була переїхати до вищевказаного житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , де відсутнє водопостачання та централізоване опалення.Після зміни нею місця проживання, ОСОБА_2 постійно приїздить до неї, вчиняє сварки, шарпає її за одяг, погрожує, обзиває, телефонує та здійснює приїзд до будинку в нічний час доби, чим викликає почуття тривоги та ляку.

Така поведінка її колишнього чоловіка негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після постійних образ та погроз з боку ОСОБА_2 вона не може належним чином виконувати свої обов`язки, оскільки її колишній чоловік не контролює свої дії і вчинки та постійно принижує її жіночу гідність, викликає емоційні переживання.

Також посилається на те, що раніше неодноразово потерпала від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Зокрема, 06.04.2024 р. ОСОБА_2 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, шарпав за волосся, за руки, хапав руками за обличчя, чим завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 385798 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний припис серії АА №239590 від 06.04.2024 р. За результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.05.2024р. у справі №679/571/24 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Вказує, що 18.10.2024 р. ОСОБА_2 повторно вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю. З приводу вказаних обставин 22.10.2024 р. відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 158369 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, який направлено на розгляд до Острозького районного суду Рівненської області (справа №567/1788/24).

Зазначає, що така поведінка колишнього чоловіка по відношенню до неї негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також на її психологічний стан. Турбуючись за своє здоров`я, свій психологічний стан, вона вимушена уникати спілкування із ОСОБА_2 , щоб убезпечити себе та доньку від переслідувань з боку колишнього чоловіка.

З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від вчинення домашнього насильства щодо неї, заявниця просить видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 з покладення на нього наступних обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 м до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.11.2024 р. справа була направлена для розгляду за підсудністю до Острозького районного суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 24.12.2024 р. справу було прийнято до провадження судді Василевича О.В. та призначено до розгляду по суті в порядку окремого провадження.

Заявниця та її представник у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у заяві.

Заявниця додатково пояснила, що перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбу та виникнення постійних конфліктних ситуацій із останнім стало підставою для припинення їхніх шлюбних відносин, та 20.11.2023 р. шлюб між ними було розірвано, однак останній не залишає її у спокої, нецензурно висловлюється на її адресу, телефонує та погрожує. Вказує, що у зв`язку з протиправними діями колишнього чоловіка вона з донькою наприкінці жовтня 2024 р. вимушена була змінити місце свого проживання, у зв`язку з чим переїхала проживати до житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та який є предметом спору у цивільній справі про поділ спільного майна подружжя. В період з жовтня по грудень 2024 року ОСОБА_2 8 разів приїздив до місця її теперішнього проживання в с.Вельбівно, востаннє 16.12.2024 р., заходив у будинок без її дозволу та вчиняв сварки, в ході яких ображав та принижував її. З приводу візитів ОСОБА_2 до вищевказаного житлового будинку, вона та її колишній чоловік, кожен окремо, декілька разів викликав поліцію, вона - з приводу вчинення колишнім чоловіком домашнього насильства, та ОСОБА_2 - з приводу вчинення йому перешкод потрапити до житлового будинку. Окрім того, зазначила, що ОСОБА_2 декілька разів телефонував до неї у пізній час, у зв`язку з чим вона заблокувала його у своєму телефоні. Також вказала, що мав місце випадок, коли ОСОБА_2 , приїхавши до будинку, зайшов до кімнати та ліг на її ліжко, заявивши, що буде тут проживати. Таку поведінку ОСОБА_2 вона розцінює як форму сімейного насильства та переслідування її, а тому, як жінка, боїться такої поведінки колишнього чоловіка, якого постійно просить не з`являтися за її місцем проживання. Вважає, що своїми діями ОСОБА_2 порушує її особисті кордони. Також вказала, що ОСОБА_2 намагався примиритись з нею, однак вона не згідна на відновлення шлюбних стосунків. За наведених обставин заявниця вважає, що потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечили проти заяви та просили відмовити у її задоволенні.

ОСОБА_2 в обґрунтування заперечень проти заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він проживає у квартирі за адресою : АДРЕСА_1 , та заявниця разом з їх спільною донькою на даний час проживають у житловому будинку в АДРЕСА_2 , який належить йому на праві власності. Заявниця тривалий час вживає заходи, які перешкоджають користуватися йому, як власнику, своїм майном, а саме вищевказаним житловим будинком та, на його думку, заявниця має намір в подальшому заволодіти таким майном. Вказує, що на даний час між ними триває судовий спір про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та поділ спільного майна подружжя, тому заявниця вчиняє дії, які перешкоджають йому користуватися власним майном, не пускає його на подвір`я та змінила «серцевини» у дверних замках. Вважає, що підстав для видачі обмежувального припису не має, оскільки він не вчиняє жодного насильства відносно заявниці та будь-яких дій, які б вказували на вчинення ним фізичного та психологічного насильства, агресивних дій по відношенню до заявниці та доньки він не вчиняв. Також стверджує, що після того як заявниця переїхала проживати до вищевказаного житлового будинку він дійсно кілька разів (близько 5 разів) приїжджав до житлового будинку, оскільки такий належить йому на праві власності, крім того такі візити були пов`язані з необхідністю оброблення присадибної ділянки, також він приїжджав навідатися до своєї доньки, щоб передати їй подарунок. Пояснив, що він кілька разів викликав поліцію у зв`язку з вчиненням заявницею для нього перешкод потрапити до належного йому житлового будинку. Крім того, зазначив, що 18.10.2024 р. та 09.11.2024 р. за заявами ОСОБА_1 відносно нього були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, проте провадження у справах про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні вважає, що належних доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявниці чи будь-яких дій, які б вказували на вчинення ним фізичного та психологічного насильства, агресивних дій щодо неї, заявницею не надано, а відтак підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Зазначає, що сам факт звернення ОСОБА_1 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення ним такого насильства. Окрім того, сам лише факт наявності між сторонами конфліктної ситуації щодо поділу майна не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд, перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 24.07.2005р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2023 р.

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.07.2011 р.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 продовжували проживати разом з донькою ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до другої половини жовтня 2024 р., та в другій половині жовтня 2024р. заявниця змінила місце свого проживання та разом з донькою переїхала проживати до житлового будинку за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №285928688 від 22.11.2021 р. титульним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зазначений ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 09.11.2024 р. заявниця змінила шлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в наданих суду поясненнях підтвердили, що на даний час в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом заявниці про поділ спільного майна подружжя, в тому числі щодо вищевказаного житлового будинку.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 постійно вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, в тому числі у присутності малолітньої доньки, а саме нецензурно ображає, принижує, штовхає, погрожує. Вважає, що її життя і здоров`я перебуває під постійною загрозою, тому вона відчуває емоційну невпевненість.

Згідно постанови Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.09.2023 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постанова мотивована тим, що 09.09.2023 р. близько 00 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме : ображав дружину нецензурними словами, шарпав за руки, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 .

Згідно іншої постанови Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31.05.2024 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Постанова мотивована тим, що 06.04.2024р. близько 16 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, яке полягало у висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, шарпанні за волосся, руки, хапанні за обличчя, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, судом встановлено, що доведені у встановленому законом порядку факти вчинення ОСОБА_2 домашного насильства відносно ОСОБА_4 мали місце двічі впродовж часу їх спільного проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , один раз до розірвання шлюбу, та один раз після розірвання шлюбу.

Водночас заявниця посилається на те, що 18.10.2024 р. ОСОБА_2 повторно вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди її психічному та фізичному здоров`ю. З приводу вказаних обставин 22.10.2024 р. відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 158369 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та з пояснень сторін судом встановлено, що за результатами розгляду вищевказаного протоколу провадження у справі було закрито, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З доводів сторін та досліджених доказів судом встановлено, що 09.11.2024 року за новим місцем проживання заявниці в житловому будинку в АДРЕСА_2 , між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 мав місце конфлікт, після якого працівниками поліції відносно кожного з колишнього подружжя було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, і такі протоколи були предметом судового розгляду, та за результатами розгляду таких протоколів провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були закриті, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень, що підтверджується постановами Острозького районного суду Рівненської області від 12.12.2024 р. у справі №567/1890/24 та від 13.12.2024 р. у справі № 567/1891/24.

Так, відповідно до постанови Острозького районного суду Рівненської області від 13.12.2024р. у справі №567/1891/24 ОСОБА_1 ставилось у провину вчинення домашнього насильства при наступних обставинах: 09.11.2024 р. близько 10 год. 40 х. в АДРЕСА_2 вона умисно вчинила дії економічного характеру, що полягали у позбавленні житла ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.

При цьому під час розгляду вказаних справ про адміністративні правопорушення судом було встановлено, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, вони спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не ведуть та членами однієї сім`ї на даний час не являються, конфлікт, що виник між ними носить цивільно-правовий характер, на що вказує наявність в провадженні Острозького районного суду Рівненської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в тому числі і житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 (в якому на даний час проживає заявниця з донькою), та не містить ознак для застосування положень ст.173-2 КУпАП.

З інших матеріалів наданих заявницею (копії повідомлення ВП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 12.12.2023р., фототаблиць, копії заяви ОСОБА_4 від 24.09.2024р., копій письмових прохань та претензій сторін один до одного) вбачається, що між сторонами виник конфлікт з приводу користування та поділу майна подружжя, в тому числі і житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 та зазначені докази не містять відомостей про вчинення ОСОБА_2 будь-яких протиправних дій щодо заявниці, на які вона посилається обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі - домашнього насильства.

Надані заявницею та досліджені судом відеозаписи епізодів подій, які мали місце під час спільного проживання заявниці та її колишнього чоловіка у квартирі в м.Нетішин, також не дозволяють достовірно встановити факт застосування ОСОБА_2 фізичного насильства чи словесних образ, погроз, принижень чи інших дій, які свідчать про вчинення психологічного насильства щодо заявниці.

Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 25.09.2024р., акту проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 від 06.11.2024р, вбачається, що на момент проведення перевірки сім`ї, складні життєві обставини відсутні. Між батьками існують конфліктні ситуації. Ознаки небезпеки дитині відсутні.

Таким чином, заявницею не доведено факту повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї та не доведено наявність ризиків його продовження і повторення, після зміни нею місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , та саме за вказаною адресою заявниця просить встановити тимчасове обмеження прав ОСОБА_2 , зокрема, шляхом заборони наближатися до вищевказаного житлового будинку на відстань менше 50 м.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з такого.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом заяви є правова вимога заявника до заінтересованої особи, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює дані спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Зважаючи на наведені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно із ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що пояснення заявниці щодо вчинення відносно неї ОСОБА_2 домашнього насильства після того як вона змінила місце свого проживання та почала з донькою окремо проживати від колишнього чоловіка не підтверджуються належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами, та доводи наведені нею щодо вчинення її колишнім чоловіком психологічного та фізичного насильства під час періодичних візитів останнього до житлового будинку в с.Вельбівно не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та спростовуються постановою Острозького районного суду Рівненської області №567/1890/24 від 12.12.2024р., згідно якої провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Доводи заявниці, що зміна її місця проживання свідчить про вимушений захист себе від насильства з боку її колишнього чоловіка також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заявницею змінено місце її проживання не з власної ініціативи.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_2 не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства після зміни заявницею місця проживання з м.Нетішин Хмельницької області на с.Вельбівно Острозької ТГ Рівненського району Рівненської області і таких доказів суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні вирок про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 чи постанови суду про повторне притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_4 у будь-якій його формі.

Саме по собі звернення заявниці до правоохоронних органів із заявою не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій.

З повідомлення ВП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 12.12.2023 р. вбачається, що за результатом розгляду звернення ОСОБА_4 проведеною перевіркою було встановлено, що в даному випадку між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини.

Відомості про притягнення ОСОБА_2 за заявами його колишньої дружини ОСОБА_1 , після того як вона почала проживати окремо від ОСОБА_2 , до будь-якого виду юридичної відповідальності, в матеріалах справи відсутні і доказів заявницею суду не надано.

Таким чином заявницею не надано достатньо доказів на підтвердження того, що в разі не позбавлення ОСОБА_2 права наближатись до спірного будинку за місцем проживання заявниці, існує реальна загроза психічному або фізичному здоров`ю заявниці, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків.

Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що сам факт неодноразового звернення заявниці до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, однак не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 після зміни заявницею місця проживання продовжує вчиняти щодо останньої домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зважаючи на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви, у зв`язку з недоведеністю заявницею обставин, викладених у змісті поданої нею заяви.

Одночасно судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном та поділу майна подружжя, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України та зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявницею заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом заборони ОСОБА_2 наближатися до спірного будинку.

Стосовно заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то в цій частині заяви суду не надано доказів, що листування чи телефонні дзвінки ОСОБА_4 із заявницею супроводжувались погрозами чи образами, а також що останній має намір вчиняти їх у майбутньому, та окрім того з пояснень заявниці судом встановлено, що вона заблокувала у своєму телефоні номер мобільного телефону колишнього чоловіка, що унеможливлює вчинення останнім таких дій в подальшому.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні.

Оскільки заявниця не надала суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту систематичності вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та не навела підстав для існування обґрунтованого побоювання наявності ризиків вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису, відтак заявлені вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.350-1 - 350-8, 258, 263, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.01.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.