КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/3222/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Буши Андрія Володимировича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року в складі судді Лужецької О. Р.,

встановив:

23.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ( ПАТ) «Банк «Кліринговий Дім», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В. С. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Посилалась на ті підстави, що 10.09.2020 між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №40/2020-01К.

За умовами іпотечного договору для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №40/2020К від 10.09.2020 та договором овердрафту № 18/2020К від 05.06.2020 іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на прав власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку: кадастровий номер :90:912:0010, площа 0,06 га, садове товариство «Дніпро», АДРЕСА_1 .

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Позивачу стало відомо, що відповідачем ( іпотекодержателем) 13 вересня 2024 року було набуто право власності на предмет іпотеки, під час дії воєнного стану.

Позивач вважає, що зазначене рішення про реєстрацію права власності було прийнято з істотним порушенням положень Закону України « Про іпотеку», а тому підлягає скасуванню.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивач просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75043019 від 13.09.2024, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В. С. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень відмовлено.

10.10.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Буша А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність спор у до юрисдикції господарського суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що основний договір було укладено між юридичними особами, а договір іпотеки між юридичною особою та фізичною особою.

Позивач звернулася до суду з цим позовом саме щодо виконання іпотечного договору, який було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Кліринговий Дім». За вказаного суб`єктного складу спір підлягає розгляду саме судом цивільної юрисдикції.

Правом на надання відзиву учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Буша А. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ААТ "Банк "Кліринговий Дім" - адвокат Панчук М. О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ТОВ «Європєум Інвест» укладено договір овердрафту № 18/2020-К, згідно умов якого банк надає позичальнику овердрафт з максимальним лімітом у сумі 2 000 000 грн. на поповнення обігових коштів з умовою здійснення позичальником повного погашення заборгованості за наданим овердрафтом в останній день терміну дії овердрафту.

10.09.2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ТОВ «Європєум Інвест» укладено кредитний договір №40/2020-К, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 6 000 000 грн. на поповнення обігових коштів, строком до 09.09.2021 зі сплатою 16,5% річних, а позичальник зобов`язався здійснювати погашення отриманого в межах кредитної лінії кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та за банківські послуги, передбачені тарифами банку, в строк і в сумах, згідно з умовами цього договору.

10.09.2020 року між ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 40/2020-01К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменком В. В., зареєстрований в реєстрі за №663.

За умовами іпотечного договору для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 40/2020-К від 10.09.2020 та договором овердрафту № 18/2020-К від 05.06.2020, іпотекодавець - ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема: земельну ділянку кадастровий номер :90:912:0010, площею 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1

13.09.2024 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 75043019, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :90:912:0010, площа 0,06 га, за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», на підставі іпотечного договору №663 від 10.09.2020.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем було прийнято з істотним порушенням положень Закону України «Про іпотеку», а тому підлягає скасуванню.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі заявлено позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, прийняте на підставі іпотечного договору, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, договором овердрафту, укладеними виключно між юридичними особами, а тому спір, враховуючи склад сторін основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що між сторонами у справі, яка є предметом перегляду, виник спір щодо нерухомого майна, яке є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним між двома юридичними особами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буши Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.01.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук