Справа №443/1796/24
Провадження №2/443/82/25
РІШЕННЯ

іменем України

15 січня 2025 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Жирова в особі Ходорівської міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входив житловий будинок в АДРЕСА_1 , що перебував у фактичній власності спадкодавця, однак право власності за ним не реєструвалось. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 , окрім неї, спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , однак вони спадщину не прийняли та на неї не претендують. У визначений законом термін вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини.

03.10.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою юридичного оформлення спадщини відносно житлового будинку, однак нотаріус відмовив у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що вона фактично успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4 , а у нотаріальному порядку оформити спадщину не має можливості, то вона змушена звертатися до суду за захистом свого інтересу.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.11.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 22 листопада 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.11.2024 державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №09/2022, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 10.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовні заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву просить розглянути справу без участі їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 УПК України, їй зрозумілі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 УПК України, йому зрозумілі.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 11.05.1987 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11 матеріалів спадкової справи №09/2022).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.4 на звороті), остання зареєстрована за адресою: с.Бородчиці, з 10.02.2005 року.

Предметом спору у даній справі є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , що підтверджується такими доказами:

-Дозволом на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво №93 від 26.05.1989 року, відповідно до якого інспектором Держархбудконтролю Жидачівського району Лаврись М.В. було надано дозвіл ОСОБА_4 приступити до закладки фундаментів індивідуального одноповерхового житлового будинку за проектом №ОБ-1-4/2 та господарські будівлі за проектом №ГБ-1-76 , згідно з планом земельної ділянки по АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому Жидачівської міської ради народних депутатів від 20.04.1989 року №107. Дата початку будівництва фундаментів 1989 рік (а.с.63);

-Довідкою Ходорівської міської ради №9 від 10.01.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є забудовником та фактичним власником житлового будинку в АДРЕСА_1 стара адреса), нова адреса АДРЕСА_1 . За ним закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, площею 0,37 га орієнтовно (а.с.62);

-Довідкою Ходорівської міської ради №523 від 29.11.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.10 матеріалів спадкової справи №09/2022);

-технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_1 (а.с.11-16), відповідно до якого житловий будинок та господарські будівлі і споруди, який розташований у АДРЕСА_1 мають наступні характеристики: загальна площа 187,9 кв.м., житлова 79,7 кв.м., допоміжна 108,2 кв.м..

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, котрі викладено у Постанові №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

У 1977 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими внесеними змінами та доповненнями).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи та письмовими доказами, які зазначені вище встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , дійсно на праві власності належав ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Львівської області від 17.08.2021 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що перебував у фактичній власності спадкодавця, однак право власності за останнім не реєструвалось, що підтверджується довідкою Стрийського МБТІ №1608 від 04.07.2024 року (а.с.10).

Відповідно до довідки Ходорівської міської ради Львівської області №9 від 10.01.2022 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Від імені ОСОБА_4 у Жирівському старостаті заповіту не посвідчувалось. До дня смерті та на день смерті ОСОБА_4 проживав без реєстрації в с.Бородчиці, Стрийського району Львівської області, разом із ним проживали і були зареєстровані, дружина ОСОБА_2 , 1968 р.н., дочка ОСОБА_1 , 1988 р.н., син ОСОБА_3 , 1990 р.н., які і надалі продовжують проживати в даному житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_3 (а.с.10 матеріалів спадкової справи).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були його дружина ОСОБА_2 , а також його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що дружина покійного ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та син покійного - ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у жоден із передбачених законом способів не прийняли, що підтверджується поданими ними письмовими заявами (а.с.46, 54).

Натомість донька покійного - ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №09/2022.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах спадкової справи №09/2022 (а.с.2 матеріалів спадкової справи №09/2022), остання повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цією заяво повідомляє, що спадщину вона не приймає, на її оформлення не претендує. Відмовляється від належної їй за законом частки в спадщині в користь дочки померлого ОСОБА_1 .

Також згідно нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах спадкової справи №09/2022 (а.с.3 матеріалів спадкової справи №09/2022), останній повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цією заяво повідомляє, що спадщину до шести місяців він не прийняв, на спадщину не претендує, до суду за наданням додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини він не звертався та звертатись не буде, на видачу спадщини за законом він не претендує і не заперечує проти видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я доньки померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №09/2022із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки позивач (а.с.4 матеріалів спадкової справи №09/2022).

03.10.2022 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину, що складається із трактора колісного марки МТЗ-80, 1995 року випуску, що належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію машини, серії НОМЕР_5 , виданого 10.04.2007 року (а.с.18 матеріалів спадкової справи №09/2022).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно.

Однак, постановою державного постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусека В.В. №422/02-31 від 03.10.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.18).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, оскільки позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 січня 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка