ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/416/24

Апеляційне провадження № 22ск/4823/1/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк»),

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року у справі № 1974-2/445/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500289573 від 10 липня 2012 року.

У С Т А Н О В И В:

14 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року у справі № 1974-2/445/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500289573 від 10 липня 2012 року.

Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що Законом України № 2983-VI від 03 лютого 2011 року, який набрав чинності 11 березня 2011 року, внесено зміни до ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» стосовно підвідомчості справ, відповідно до яких третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів банківських послуг, у зв`язку з чим оспорюване рішення третейського суду підлягає скасуванню.

Одночасно у заяві ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження зазначеного рішення третейського суду, посилаючись на те, що 21 листопада 2023 року з його рахунків почали стягуватися кошти за виконавчим провадженням, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 751/9338/14, виданого 22 жовтня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова. У зв`язку з дією в Україні воєнного стану значна кількість часу заявника пішла на пошук представника для захисту порушених прав та інтересів, інформації щодо підстав для стягнення з нього коштів та ознайомлення з виконавчим провадженням. Про наявність рішення третейського суду від 17 липня 2014 року заявник дізнався лише 11 квітня 2024 року, коли його представник отримав відповідну інформацію та копію цього рішення в Новозаводському районному суді м. Чернігова. Про розгляд справи третейським судом він не повідомлявся, участі у розгляді справи не брав.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500289573 від 10 липня 2012 року повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Чернігівського апеляційного суду.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до акту, складеного судовим розпорядником Чернігівського апеляційного суду 16 травня 2024 року, запит про надання третейської справи № 1974-2/445/14 за відомим місцем знаходження третейського суду (м. Чернігів, просп. Перемоги, 62) не вручено. За повідомленням вахтера приміщення третейський суд за вказаною адресою діяльність не здійснює, під час воєнних дій всі справи передано до державного архіву (а.с. 23).

Згідно з повідомленням директора Державного архіву Чернігівської області від 04 червня 2024 року документи Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» на зберігання до архіву не надходили і про їхнє місцезнаходження архів відомостей не має (а.с. 43).

На запит апеляційного суду Новозаводський районний суд м. Чернігова надав копії матеріалів, наявних у справі за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та повідомив, що справи за позовом ПАТ «Альфа-Банк» за 2014 рік знищені по закінченню п`ятирічного терміну зберігання (а.с. 29-39).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 липня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500289573, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 39 999 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних та кінцевим строком повернення кредиту 13 липня 2015 року (а.с. 37).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500289573 від 10 липня 2012 року: за кредитом - 24 647,11 грн, за відсотками - 2 568,20 грн, 2 300 грн комісії та 1 700 грн штрафу (а.с. 35-36). Зі змісту рішення вбачається, що сторони домовилися про те, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2014 року задоволено заяву ПАТ «Альфа-Банк» та видано заявнику виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором (а.с. 30-31). В ухвалі суду зазначено, що учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

22 жовтня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року видано виконавчий лист № 751/9338/14 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором (а.с. 13).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2014 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2012 року на його правонаступника - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 32-34). Зі змісту ухвали суду вбачається, що учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

На запит Чернігівського апеляційного суду Доброславським відділом ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслані копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 751/9338/14 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором (а.с. 138-177).

Постановою старшого державного виконавця Доброславського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 травня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 22 жовтня 2014 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 31 858,91 грн (а.с. 144).

Постановами цього ж виконавця від 05 травня 2023 року накладено арешт на майно та кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках та належать ОСОБА_1 (а.с. 145-146).

Направлена ОСОБА_1 копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 травня 2023 року повернулася 16 травня 2023 року до органу виконавчої служби з відміткою про причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 149 зворот).

Постановою державного виконавця Доброславського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області від 21 листопада 2023 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує в ТОВ «Сільпо-Фуд», шляхом здійснення відрахувань із суми доходів у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 35 313,8 грн (а.с. 150).

Відповідно до звітів про здійснені відрахування та виплати, складених бухгалтером ТОВ «Сільпо-Фуд», з заробітної плати ОСОБА_1 у 2023-2024 роках на виконання виконавчого листа № 751/9338/14, виданого 22 жовтня 2014 року, здійснювалися наступні відрахування: у грудні 2023 року - 2 363,76 грн (а.с. 153), у січні 2024 року - 2 110,04 грн (а.с. 156), у лютому 2024 року - 1 177,11 грн (а.с. 157 зворот), у березні 2024 року - 2 246,88 грн (а.с. 160), у квітні 2024 року - 1 725,91 грн (а.с. 161), у травні 2024 року - 1 753,93 грн (а.с. 162 зворот), у червні 2024 року - 2 947,84 грн (а.с. 164 зворот), у липні 2024 року - 2 842,49 грн (а.с. 171), у серпні 2024 року - 3 249,49 грн (а.с. 173), у жовтні 2024 року - 3 246,53 грн (а.с. 175) та у листопаді 2024 року - 3 242,76 грн (а.с. 176 зворот). Загалом на виконання виконавчого листа № 751/9338/14 із ОСОБА_1 стягнуто 26 906,74 грн.

Згідно з повідомленням начальника Доброславського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області від 17 липня 2024 року виконавчий лист № 751/9338/14 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 31 858,91 грн неодноразово надходив до відділу на виконання, а саме, 04 жовтня 2019 року (документ повернуто стягувачу 27 квітня 2020 року), 02 лютого 2021 року (документ повернуто стягувачу 23 червня 2021 року) та 15 лютого 2022 року (документ повернуто стягувачу 28 жовтня 2022 року) (а.с. 169).

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Згідно з ч. 1 ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (ч. 3 ст. 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (ч. 5 ст. 454 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого ч. 5 або 6 цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03). Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

У випадку пропуску відповідного процесуального строку підставами для його поновлення скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання процесуальних строків є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до відповідного суду, відносини стають стабільними.

Нормами цивільно-процесуального законодавства не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає заяву про скасування рішення третейського суду, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 824/84/23, здійснюючи тлумачення положень ч. 7 ст. 454 ЦПК України, зазначив, що зазначена норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 ЦПК України. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1 ст. 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 та 2 ст. 126 ЦПК України). За ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У заяві про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 зазначав, що про місце та час розгляду справи третейським судом належним чином повідомлений не був. 21 листопада 2023 року з його рахунків почали стягуватися кошти за виконавчим провадженням, про наявність оскаржуваного рішення третейського суду дізнався лише у березні 2024 року, після чого одразу звернувся через свого представника до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу копії оскаржуваного рішення третейського суду, яку отримав лише 11 квітня 2024 року, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для поновлення строку оскарження, встановленого приписами ч. 5 ст. 454 ЦПК України.

Апеляційний суд виходить з того, що відрахування коштів з заробітної плати ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа про стягнення кредитної заборгованості почалися у грудні 2023 року. Дізнавшись у грудні 2023 року про стягнення з нього коштів за виконавчим провадженням, ОСОБА_1 саме з цього часу, проявивши розумну обачливість, мав можливість дізнатися про наявність оскаржуваного рішення третейського суду. Посилання заявника на те, що у зв`язку з воєнним станом значна кількість часу пішла на пошук представника, інформації щодо підстав стягнення коштів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та отримання копії рішення третейського суду, не заслуговують на увагу суду, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2022 року у справі № 320/10756/21).

Отже, посилання заявника лише на введений в Україні воєнний стан, безумовно, не свідчить про поважність причин пропуску процесуального строку. Фактично, обґрунтовуючи поважність причин пропуску відповідного процесуального строку, посилаючись на обставини воєнного стану, учасник справи має довести належними та допустимими доказами саме наслідки, спричинені таким станом, що об`єктивно унеможливили реалізацію учасником своїх процесуальних прав у строк, встановлений законом. Зазначене дає змогу розмежувати осіб, які зазнали негативного впливу та внаслідок цього не змогли вчасно реалізувати свої процесуальні права, та осіб, які зловживають процесуальними правами на підставі введеного в Україні воєнного стану.

Будь-яких поважних обставин та доказів на їх підтвердження щодо об`єктивної неможливості протягом 90 днів (термін встановлений ч. 5 ст. 454 ЦПК України) з грудня 2023 року знайти представника, зробити запит до виконавчої служби та ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, подати заяву про скасування рішення третейського суду заявником не зазначено та не надано. Суд вважає, що термін у 90 днів є достатнім для пошуку представника та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Обчислення заявником строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду саме з 11 квітня 2024 року (дати отримання ним копії цього рішення), суд вважає помилковим, оскільки щонайменше з грудня 2023 року ОСОБА_1 мав можливість дізнатися про оскаржуване рішення третейського суду.

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що у кредитному договорі № 500289573 від 10 липня 2012 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», місцем реєстрації та проживання позичальника зазначено: АДРЕСА_1 . Указана адреса місця реєстрації боржника підтверджувалася копією паспорта заявника, яка була надана ним ПАТ «Альфа-Банк» при укладенні кредитного договору. Протягом часу здійснення виконавчих дій щодо виконання оскаржуваного рішення суду адреса місця реєстрації заявника не змінювалась. При зверненні до суду із заявою про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 зазначено таку ж саму адресу.

Таким чином, державними органами здійснювалось офіційне листування за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , який з часу укладення кредитного договору № 500289573 від 10 липня 2012 року його не змінював і в жодній заяві не вказував іншої адреси свого місця проживання (перебування).

Суд виходить з того, що за весь період з моменту звернення ПАТ «Альфа Банк» з позовом до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» і до моменту звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою, тобто протягом десяти років, відбулось безліч процесуальних дій, під час яких є обов`язковим повідомлення заявника, зокрема, розгляд Новозаводським районним судом м. Чернігова заяв про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду та заміну стягувача у виконавчому провадженні. Крім цього, виконавчий лист з виконання оскаржуваного рішення третейського суду тричі скеровувався до примусового виконання, а до обов`язку державного виконавця входило повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з грудня 2023 року ОСОБА_1 мав бути обізнаний про рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року, проте, із заявою про скасування рішення третейського суду звернувся лише 14 травня 2024 року, тобто майже через півроку. Заявником оспорюється рішення третейського суду через десять років після його ухвалення на стадії виконання (на час вирішення цієї заяви рішення виконано на 85 %) з метою повторного слухання справи. Наявні у цій справі докази свідчать про відсутність обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з заявою про скасування рішення третейського суду, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Тобто, обставини справи свідчать про те, що заяву про скасування рішення третейського суду подано особою після закінчення строків, встановлених ч. 5 ст. 454 ЦПК України, які не підлягають поновленню, що з об`єктивних причин не було відомо суду при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі.

Чинним процесуальним законодавством передбачена можливість повернення заяви про скасування рішення третейського суду, яка подана після закінчення строків, встановлених ч. 5 і 6 ст. 454 ЦПК України, лише до відкриття провадження у справі за такою заявою. Разом з тим, відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи наведене, заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року належить залишити без розгляду у зв`язку з пропуском визначеного законом процесуального строку на її подання.

Керуючись ст. 126, 127, 260, 261, 454 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500289573 від 10 липня 2012 року - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 20 січня 2025 року.

Суддя Н.В. Шитченко