Справа №639/4273/24
Провадження №2/639/188/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Кобзар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2019 року у розмірі 65 235,42 грн. станом на 30.06.2024 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 36 224,31 грн., заборгованість по відсоткам 29 011,11 грн., штраф 0,00 грн. та стягнути судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п.2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.10 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 30.06.2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 65 235,42 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 36 224,31 грн., заборгованість по відсоткам 29 011,11 грн., штраф 0,00 грн.

У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.07.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом. Призначено судове засідання.

Між тим, 26.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лебединської І.С. надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та зазначила, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36 224,31 грн. не підлягають задоволенню. Так, позивач вказує, що заборгованість за тілом кредиту становить 36 224,31 грн. Відповідач не погоджується з тим, що заборгованість за тілом кредиту становить 36224,31 грн., вважає, що заборгованість за тілом кредиту становить 27 749 грн. 87 коп. Згідно з випискою по картці від 30.06.2024 року (поданої позивачем разом з позовом) за період з 03.03.2019 року по 30.06.2024 року сума витрат становить: 780 255,96 грн. (до складу витрат банком включено нараховані відсотки), сума зарахувань становить: 716 154,32 грн. (загальна сума сплачених коштів позичальником). Згідно з Випискою по картці від 30.06.2024 року ОСОБА_1 останній раз отримував грошові кошти в АТ «Акцент-Банк» (знімав кошти, здійснював витрати за карткою) - 11.02.2022 року та загальна заборгованість за кредитним договором становила 37 358,09 грн. З 11.02.2022 року, як вбачається з Виписки по картці від 30.06.2024 року, ОСОБА_1 не отримував грошові кошти від банку (не знімав кошти, не здійснював витрати за карткою), банком самостійно в односторонньому порядку нараховувалось списання відсотків. Згідно з Випискою по картці від 30.06.2024 року за період з 03.03.2019 року по 11.02.2022 року банком було розподілено сплачені ОСОБА_1 кошти на погашення відсотків у розмірі 9 608,22 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 27 749, 87 грн. (37 358.09 грн. 9 608,22 грн.). При цьому представник відповідача зауважує, що ОСОБА_1 не підписував «Умов та правил надання банківських послуг», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати умови кредитування клієнтів, тим більше не зрозуміло в якій редакції були чинними такі умови та правила на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. В Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в AT «A-Банк» від 03.03.2019 року відсутні відомості про розмір відсоткової ставки, відсутнє будь-яке погодження розміру відсотків між сторонами. Анкета-заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в AT «А-Банк» від 03.03.2019 року містить тільки персональні дані ОСОБА_1 , проте у ній відсутні дані, яку саме платіжну картку виявив бажання оформити відповідач, щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом та строку повернення кредиту. Наданий позивачем разом з позовною заявою Паспорт споживач кредиту «Кредитна картка» не є належним доказом по справі, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» віл 03.03.2019 року не містить в собі посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору . Отже, підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою. У зв`язку з чим, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей з відсотків підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Враховуючи викладене, посилаючись на судову практику, а також викладені вище аргументи, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

16.09.2024 року на адресу суду від представника позивача АТ «Акцент-Банк» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача АТ «Акцент-Банк» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лебединська І.С. надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.10). У заяві зазначено, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві (а.с.11, 26-34). Між тим підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту за програмою «кредитна карта» не є складовою вищевказаної анкети-заяви, а наданий суду витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» взагалі не містить дати, з якої такі умови та правила стали чинними та підтвердження ознайомлення саме з ними відповідача на момент підписання ним анкети-заяви (а.с.26-34)

Між тим банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору та відповідні картки, строк дії останньої - до грудня 2024 року (а.с.23), на яку встановлено кредитний ліміт (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, що підтверджується випискою по картці (а.с.12-22), а також визнано у відзиві представником відповідача, сплачував заборгованість, між тим, із вказаної виписки вбачається, що суми, сплачені відповідачем, частково зараховані банком як на погашення відсотків.

Згідно з частинами першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Між тим, за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як встановлено судом, 03.03.2019 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак доказів про узгодження всіх умов надання коштів АТ «Акцент-Банк» не надав. Так, долучений до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить істотні умови кредитування, проте вказаний документ не є складовою договору згідно анкети-заяви, отже підстав вважати, що сторони погодили всі зазначені в ньому умови - немає.

Згідно з розрахунком позивача станом на 30.06.2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 65 235,42 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 36 224,31 грн., заборгованість по відсоткам 29 011,11 грн., штраф 0,00 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с.6-9).

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідачу ОСОБА_1 фактично надано кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн., який в подальшому збільшено до 36 300,00 грн. Як вбачається з виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 активно користувалася платіжною карткою, як

на оплату, так і на поповнення коштів карткового рахунку.

Так із виписки по картці за період з 03.03.2019 року по 30.06.2024 року (а.с. 12-22), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період на рахунок ОСОБА_1 було надходжень усього на суму 780 255,32 грн.

За вказаний період відповідачем ОСОБА_1 було витрачено суму у розмірі 716 154,32 грн., до якої також входить 36 409,06 грн. списаних та спрямованих позивачем на погашення відсотків по укладеному договору від 03.03.2019 року. Суд вважає, що частину із сплачених відповідачем коштів у сумі 36 409,06 грн. позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, оскільки анкета-заява від 03.03.2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату і розмір відсотків.

Оскільки в анкеті-заяві від 03.03.2019 року відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, суд вважає неправомірним та безпідставним нарахування банком відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів до заборгованості по тілу кредиту, а тому вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі 27 692,58 грн. (780 255,32 грн. (сума витрат) 36 409,06 грн. (сума безпідставно нарахованих та списаних відсотків) 716 154,32 грн. (сума зарахувань), тобто, різниця між фактично витраченими відповідачем коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту.

З урахуванням викладених обставин справи, підтверджених доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 692,58 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність належними та достатніми доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги на 42,5% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 286,90 грн.

Між тим згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

16.08.2024 року між адвокатом Лебединською І.С. та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги (а.с. 85-87). Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 10 000,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги та акту виконаних робіт, підписаному клієнтом та адвокатом і наданим суду. Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 88, 139).

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (на 42,5%), і відповідно відмовою в задоволення позову на 57,5 % приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь відповідача пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, тобто в сумі 5 750,00 грн., які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 137, 141, 166, 256, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 252-259, 261, 525, 526, 549, 599, 610, 611, 626, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.03.2019 року станом на 30.06.2024 року у розмірі 27 692 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 58 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1 286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) гривень 90 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», адреса місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, , МФО:307770;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 20.01.2025 року.

Суддя Н.В. Баркова