Справа № 462/8578/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 січня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючої судді Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 11.11.2024 року звернулася в Залізничний районний суд м. Львова з позовом про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з 18.08.2024 року по день закінчення ним навчання 31.03.2027 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року по 16.04.2019 року та від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2010 року з відповідача стягувались на користь позивачки аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.12.2009 року і до його повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття та навчається на денному відділенні інженерного навчання на факультеті Інформатика в Університеті інформаційних технологій та менеджменту в Жешуві (Польща), через що не має можливості працевлаштуватися та матеріального себе забезпечувати. Вона, як мати, самостійно несе витрати щодо навчання сина, зокрема сплачує щомісячно за навчання 12000 грн та 1000 злотих за квартиру, однак не в змозі забезпечити його потреби в повному обсязі. Відповідач самоусунувся від виховання сина, надавати йому фінансову допомогу добровільно також відмовився, хоча має таку можливість, так як працездатний, служить у військовій частині та отримує заробітну плату, інших дітей на утриманні немає. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа ОСОБА_3 пояснень щодо заявленого позову не надав.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивачки ОСОБА_4 (після одруження відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.04.2023 року - ОСОБА_5 /а.с.21/) ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.02.2009 року /а.с.9/.

З рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2010 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 стягувались на користь позивачки аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.12.2009 року і до його повноліття /а.с.12-12а/.

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.04.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який був зареєстрований 02.07.2005 року, розірвано /а.с.10-11/.

З довідки №05-24/836 від 04.11.2024 року, виданої виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована спільно із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , братом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.13/.

З даних рішення приймальної комісії Колегіуму Прикладної інформатики Університету інформаційних технологій та менеджменту в Жешуві від 08.08.2023 року, договору про надання освітніх послуг від 09.08.2023 року та довідки від 09.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання в Університеті інформаційних технологій та менеджменту в Жешуві (Республіка Польща), термін закінчення навчання 31.03.2027 року /а.с. 15-20/.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 23.01.2019 року у справі №346/103/17, про те, що дитина, яка продовжує навчання на денній формі не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Оскільки ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Відповідач є працездатним, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що відповідач не має матеріальної можливості допомагати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, водночас як і відсутні докази того, що останній свідомо виконує обов`язок по матеріальному забезпеченню їх сина, без будь-якого правового примусу.А тому виходячи із реальних затрат на утримання сина, який продовжує навчання, суд дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів є підставним.

З приводу стягнення аліментів за минулий час, а саме з 18.08.2024 року, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За таких обставин для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналогічна позиція висловлена ВС у постановах від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 та від 18 травня 2020 року у справі № 215/5867/17. Водночас же в постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 199/3429/18 ВС зазначає, що присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду.

Водночас позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що з 18.08.2024 року вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача (офіційні звернення, листи стягувача до платника аліментів і т.д.), але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, керуючись принципом розумності і справедливості,враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд вважає, щопозов підлягає до задоволення частково та з відповідача слід стягувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 11.11.2024 року і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трирічного віку.

Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211 грн 20 коп. судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у вказаній категорії справ.

Керуючись ст. 181, 182, 191, 199, 200, 201 СК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2024 року і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трирічного віку.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211 /одну тисячу двісті одинадцять/ грн. 20 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.Д. Іванюк