Провадження № 2/161/1014/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2025 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Гриня О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
1.1. Позиція позивача.
27 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 11 травня 2013 року по 02 липня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що наразі донька проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач хоч добровільно і надає кошти на утримання дитини, але їх, за твердженням позивача, недостатньо для утримання дитини.
Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягувати щомісяця з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 10 000,00 грн.
1.2. Позиція відповідача.
Відповідач був належним чином повідомлений про надходження позову та відкриття провадження у справі, однак відзиву на позов не подав.
1.3. Щодо заочного розгляду справи.
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, але не подав відзиву на позов, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
2. Мотивувальна частина.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.
2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що у період з 11 травня 2013 року по 02 липня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані відносини підтверджуються рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2019 року №369/5132/19, а також відповідним свідоцтвом про народження.
Наразі дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утримання. Доказів протилежного відповідач суду не надав.
Як позивача, так і дитина, перебувають на обліку як вимушено переселені особи на території Луцької міської територіальної громади, що підтверджується відповідною довідкою.
Отже, спірні правовідносини стосуються здійснення одним із батьків утримання дитини, яка проживає з іншим, у формі стягнення відповідних аліментів.
2.2. Норми права, що регулюють спірні правовідносини.
Оскільки спірні правовідносини виникли стосовно сплати аліментів у твердій грошовій сумі, вони врегульовані положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
При визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини перша та друга статті 182 СК України).
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша стаття 184 СК України).
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України).
2.3. Позиція суду.
2.3.1. Щодо наявності підстав для присудження аліментів.
Зі змісту частини третьої статті 181 СК України слідує, що саме той з батьків, з ким проживає дитина, має право вимагати у судовому порядку присудження аліментів на дитину.
В розглядуваній справі судом встановлено, що дитина наразі проживає саме з позивачем у м. Луцьку. Отже, в такому випадку відповідач зобов`язаний утримувати дитину шляхом сплати аліментів, які позивач бажає отримувати саме у твердій грошовій сумі.
2.3.2. Щодо визначення розміру аліментів.
Частина перша статті 182 СК України зобов`язує суд проаналізувати ряд обставин під час визначення розміру аліментів, з приводу чого суд зазначає таке.
Матеріали справи не містять доказів про матеріальний стан та здоров`я дитини. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, тягар доказування цих обставин покладений саме на позивача. Враховуючи відсутні доказів протилежного, суд вважає, що матеріальний стан та здоров`я дитини є задовільними.
Відповідач не надав відомостей про свій стан здоров`я та матеріальне забезпечення. Керуючись частиною другою статті 13 ЦПК України, для захисту інтересів дитини, судом було перевірено відомості про доходи відповідача згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, з яких слідує, що станом на 2024 рік ОСОБА_2 не має задекларованих доходів. Останнім місцем роботи значиться ТОВ «Прайм-Секьюріті», звідки відповідач звільнився 25 лютого 2020 року.
Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців останній також не надав.
Позивач також не довела суду наявність у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Окрім того позивач не довела суду наявність витрат відповідача, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.
Інших обставин, що мають істотне значення та мають враховуватися під час присудження аліментів, суд не вбачає.
Суд також звертає увагу, що стверджуючи у позові, що дитина потребує щомісяця грошових коштів у розмірі близько 24 800,00 грн., з яких 12 300,00 грн. - на харчування, 10 000,00 грн. - на речі (одяг, взуття), 2 500,00 грн. - на канцелярію, позивач будь-яких доказів цих обставин не надала.
В цьому аспекті для суду виглядає дивним, що, за твердженнями позивача, дитина потребує на харчування 12 300,00 грн. на місяць, що становить близько 400 грн. на день. Така сума є явно надмірною та нереалістичною для харчування дитини віком 11 років. Доказів, що дитина потребує якоїсь особливої дієти, у зв`язку з чим позивач несе значні витрати на її харчування, позивач суду не надала.
Заявлені позивачем витрати на одяг дитини віком 11 років у розмірі 10 000,00 грн. щомісяця - також виглядають нереалістичними, та такими, що виходять за межі потреб середньостатистичної дитини. Доказів, що дитини потребує якогось особливого одягу та/або частої зміни гардеробу позивач суду не надала.
Проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази, врахувавши обставини, передбачені частиною першою статті 182 СК України, а також зважаючи на закріплені у частині дев`ятій статті 7 СК України принципи справедливості, добросовісності та розумності, якими врегульовані сімейні відносини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Такий розмір аліментів, на переконання суду, буде достатнім для належного утримання дитини, її фізичному та духовному розвитку, а у разі виникнення особливих обставин виховання дитини, позивач не позбавлена змоги звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (стаття 185 СК України).
2.3.3. Загальний висновок суду.
Оскільки судом встановлений факт проживання дитини разом з позивачем та її перебування на повному утриманні, однак із заявлених аліментів у 10 000,00 грн. суд визнав обґрунтованим та справедливим їх розмір у 4 000,00 грн., позовні вимоги слід задовольнити частково, а в решті позову - відмовити за безпідставністю.
2.3.4. Щодо розподілу судових витрат та допуску рішення до негайного виконання в частині.
Оскільки суд задовольнив позов частково, а позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, ставку судового збору у розмірі 1 211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Також, на підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 265, 280, 430 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Стягувати щомісяця із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду в частині стягненні аліментів в межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , фактичне проживання АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 20 січня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ