Провадження №2/442/238/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого - судді Крамара О.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3 (трьох) відсотків річних інфляційних витрат, -

в с т а н о в и в :

10.12.2024 ТзОВ «Кредитні Ініціативи» звернулися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» суму 3 (трьох) відсотків річних нарахованих на суму простроченої заборгованості 11283,40 грн., та понесених інфляційних витрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі - 31 919,88, що становить в сумі - 43203,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 03-1/136-253-03/07, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 126861 грн., а позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції, та повністю повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку визначеному кредитним договором не пізніше 01 липня 2013 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТзОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло на підставі кредитного договору № 03-1/136-253-03/07 від 01.08.2007, а тому, починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору №03-1/136-253-03/07 є саме ТзОВ «Кредитні Ініціативи».

У зв`язку з системним невиконанням позичальником умов кредитного договору №03-1/136-253-03/07 призвело до порушення прав та інтересів Кредитора, у зв`язку з чим Кредитор був вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права та стягнення простроченої заборгованості. 02 жовтня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області в рамках цивільної справи № 442/4295/13-ц ухвалено рішення, яким задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитора заборгованості за кредитним договором за №03-1/136-253-03/07 від 01.08.2007 року в розмірі 125371,14 грн. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2013 року по справі № 442/4295/13-ц набрало законної сили 16 жовтня 2013 року. Проте станом на 10 грудня 2024 року вище вказане рішення суду до сих пір не виконано, заборгованість не сплачена та порушене право Кредитора не поновлене. Беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2013 року по справі № 442/4295/13-ц, станом на 23 лютого 2022 року розмір нарахованих 3% річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду 11283,40 грн., та інфляційних витрат понесених в результаті не виконання рішення суду 31919,88, що становить в сумі 43203,28 грн. Відповідач добровільно сплатити нараховані йому 3 (три) відсотки річних та понесені позивачем інфляційні втрати відмовився, в зв`язку з чим позов просить задоволити та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою від 12.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

01 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 03-1/136-253-03/07, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 126861,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 01 липня 2013 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» права вимоги по кредитних договорах укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі і право грошової вимоги за кредитним договором №03-1/136-253-03/07 від 01.08.2007 відносно боржника ОСОБА_1 ..

У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором позивач звернувся в суд про її стягнення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2013 року у справі №442/4295/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за Кредитним договором за № 03-1/136-253-03/07 від 01.08.2007 в розмірі 125371,14 грн. Рішення набрало законної сили 16 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зобов`язання виникають із підстав, передбаченихстаттею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставістатті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого було надано кредит строком до 01.07.2013. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом.

Таким чином, з ухваленням судом у 2013 році рішення про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 01.08.2007, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідачем заборгованість не погашена. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, щодо правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Разом з тим, з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені в тому числі за період, який стосується періоду дії в країни воєнного стану.

Виходячи з аналізу наведених норм Закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд прийшов до переконання, що позов необхідно задоволити, стягнувши з відповідача на користь позивача 11 283,40 грн. 3 % річних нарахованих на суму простроченої заборгованості та 31919,88 грн. - понесені інфляційні втрати нараховані на суму простроченої заборгованості.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 261, 267, 526, 530, 610 - 612, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 89, 141, 263 - 265, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" () 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 125371,14 грн. та інфляційних витрат в розмірі 43203 (сорок три тисячі двісті три) гривні, 28 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" () - 3028 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, буд. 21.

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.01.2025.

Суддя О.В. Крамар