Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/475/21

Провадження № 2/126/50/2025

"13" січня 2025 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з тих підстав, що як стверджує 17.01.2020 до нього звернулась відповідачка, його знайома ОСОБА_2 з проханням позичити їй гроші в сумі 12000 доларів США на строк в один рік. Враховуючи те, що він добре знав відповідачку, він погодився на її прохання на наступних умовах. В цілях забезпечення виконання зобов`язання, яке було укладено між ним та відповідачкою та підтвердження їх домовленості і підтвердження факту, який визначає їх боргові взаємовідносини відповідачка 17.01.2020 написала розписку від свого імені про зобов`язання повернути кошти йому в сумі 12000 доларів США через рік, а саме 31.12.2020, які він їй передав у борг. Їх боргові взаємовідносини і факт передачі коштів підтверджується розпискою від 17.01.2020, яка зберігається у нього в оригіналі. Договір та домовленість між ними були оформлені в усній формі на принципі взаємоповаги, добросовісності та довіри між ними, оскільки вони знали один одного та він відповідно виявив бажання допомогти своїй знайомій, виходячи з принципу добросовісності та порядності в стосунках між ними. Розписка, написана відповідачкою власноруч, в якій виражено чітке її волевиявлення та зобов`язання повернути йому кошти в повній сумі боргу протягом одного року. Відповідачка свої зобов`язання згідно договору позики та вказані в боргових розписках строки не виконала і не виплатила кошти у розмірі 12000 доларів США, які були нею позичені. На його звернення повернути займані кошти відповідачка відреагувала негативно та відмовилась їх віддавати. На підтвердження цих слів відповідачки надає докази у вигляді копії скріншотів листування та відеозапис розмови з ОСОБА_2 . Він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути йому гроші, однак вона їх не повертає до сьогоднішнього дня. Відтак на теперішній час сума боргу залишається не повернутою, є всі підстави для стягнення з відповідачки на його користь суми боргу у розмірі 12000 доларів США, а також штрафні санкції, які застосовуються за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме: 16710,48 грн. - інфляційне збільшення, а також 5297,80 грн. - штрафні санкції. Калькуляція відповідних розрахунків складена враховуючи валютний курс, який існував на момент подання позову. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 444258,28 грн., де 422250 грн. - сума боргу за договором позики, 16710,48 грн. - інфляційне збільшення, 5297,80 грн. - штрафні санкції та стягнути витрати зі сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Монастирна І.О. в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомили.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі боргової розписки від 17.01.2020.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Із цієї цивільно-правової угоди між сторонами справи слідує, що відповідачка ОСОБА_2 взяла у позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 12000 доларів США на один рік і зобов`язалася повернути їх до 31.12.2020.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 доведено належним чином факт передачі ним відповідачці ОСОБА_2 позики у сумі 12000 доларів США, домовленість сторін про розмір і порядок отримання позикодавцем від позичальника грошових коштів, строк повернення позики.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції). Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.

Як стверджує позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, свого зобов`язання щодо повернення суми позики відповідачка ОСОБА_2 не виконала.

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Із відомостей, викладених у позовній заяві, а також з наявності у позивача ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки від 17.01.2020 слідує, що відповідачка ОСОБА_2 не повернула своєчасно і у повному обсязі до сьогоднішнього дня позикодавцю суму позики.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В той же час, відповідачка ОСОБА_2 порушила умови боргової розписки та не повернула позивачеві ОСОБА_1 позичені кошти у вказаний строк.

Наявність боргової розписки в позивача ОСОБА_1 підтверджує наявність боргу (постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18). Крім того, відповідачка ОСОБА_2 ніяким чином не заперечує факт невиконання договору зі свого боку.

Отже, порушене право позивача на повернення переданого за договором позики майна підлягає судовому захисту.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

У ч. 4 ст. 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення боргу за договором позики а сумі 12000 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату звернення до суду становить 422250 грн. З огляду на наведені вище норми законодавства, в цій частині позов підлягає до задоволення.

До повного та безумовного задоволення підлягає також вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення із відповідачки ОСОБА_2 16710,48 грн. інфляційного збільшення та 5297,80 грн. штрафних санкцій.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Оскільки договором між сторонами не досягнуто домовленості про інший розмір штрафних санкцій, які застосовуються за порушення грошового зобов`язання, ніж передбачено ст. 625 ЦК України, суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення частини позовної вимоги про стягнення з відповідача 16710,48 грн. інфляційного збільшення та 5297,80 грн. штрафних санкцій.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом сплатив 4442 гривень судового збору, його позовні вимоги задоволені, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.

На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст. 6, 207, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 444258,28 грн., з яких: 422250 грн. - сума боргу за договором позики, 16710,48 грн. - інфляційне збільшення, 5297,80 грн. - штрафні санкції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4442 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол