Справа № 128/1458/24
провадження № 2/136/205/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області із зазначеним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просить суд позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі та який було припинено 13.03.2014 за рішенням суду.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, відповідач проживає окремо, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що полягає в тому, що не тільки не приїздить до дитини, а взагалі не займається його вихованням, утриманням, не цікавиться його життям та станом здоров`я, матеріальної допомоги на утримання сина належним чином не надавав, у зв`язку із чим позивач змушена була звернутись до суду з позовом про примусове присудження аліментів на утримання дитини, що, на думку позивача, свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дитини та є підставою для застосування крайніх заходів юридичної відповідальності у вигляді позбавлення його батьківських прав, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідач у визначений судом строк подав до суду відзив, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити, аргументуючи тим, що з часу розірвання шлюбу із позивачем та припинення існування їх сім`ї, він не втратив інтересу, почуття любові до їх спільної дитини ОСОБА_4 , хоче та має намір із ним спілкуватись, підтримувати близькі стосунки, брати участь у його житті, утім в силу напружених та неприязних відносин із позивачем, що склались після розірвання їх шлюбу, остання налаштовує дитину проти нього.

Окрім цього, відповідач зазначає у відзиві, що з 2014 року позивач перебуває у новому зареєстрованому шлюбі із іншим чоловіком, вони мають спільну дитину, тоді як і у нього склалась нова сім`я він проживає у незареєстрованому шлюбі із дружиною, яка має двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, батько яких помер. Його матір ОСОБА_5 є інвалідом І групи «Б» (відсутній повністю зір) та потребує постійної сторонньої допомоги, який він їй надає. При цьому, він офіційно працевлаштований та справно несе аліментні зобов`язання по відношенню до своєї дитини, утім саме через поведінку позивача, яка загострилась у тому числі у період вирішення питань майнового характеру стосовно спільної сумісної власності їх як подружжя, він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки та яка є єдиною причиною прагнення позивача позбавити його батьківських прав та не є тією правовою підставою за наявності якою можливе застосування крайніх заходів стосовно батька.

Позивачем було надано відповідь на відзив, відповідно до якого вона наполягала на задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідач більше 12 років не спілкується із сином, не цікавиться його життям, розвитком та здоров`ям, втратив із ним будь-який родинний та батьківський зв`язок, він жодного разу не намагався навіть зустрітись із сином, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажав змінювати поведінку, а факт сплати ним аліментів та відсутність заборгованості було усунуто лише після пред`явлення даного позову до суду. При цьому, відповідач ініціював позови про зміну способу стягнення аліментів, вказуючи, що тверда грошова сума в розмірі 1500 грн є для нього непосильною, а при розгляді спору про стягнення із нього неустойки зі сплати аліментів намагався зменшити і так незначний розмір аліментів. Окрім цього, мали місце неврегульовані майнові питання між відповідачем та її родиною, які ініціювались неодноразово шляхом подачі позовів зі сторони відповідача. Також зазначає, що доводи відповідача щодо вчинення нею перешкод у спілкуванні його із дитиною не підтверджені належними та допустимими доказами, тоді як дитина має індивідуальні особисті засоби зв`язку, навчається в освітніх закладах, однак відповідач жодним чином не намагався у якійсь хоч спосіб комунікувати з дитиною, отож з метою забезпечення якнайкращих прав дитини, а також того, що саме цей позов виходив із ініціативи їх дитини, просила позов задовольнити.

Інші заяви по суті від учасників цивільної справи не надходили.

22.04.2024 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, було вирішено передати за підсудністю на розгляд до Липовецького районного суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 16.05.2024 позовну заяву було прийнято до провадження Липовецького районного суду Вінницької області, відкрито провадження у цивільній справі, зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до початку розгляду справи по суті, а розгляд справи вирішено здійснити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05.07.2024 було задоволено заяву позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 19.08.2024 було задоволено клопотання сторін спору про виклик свідків, задоволено клопотання позивача про виклик та допит неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2008 року народження, який вирішено проводити за участю представника органу опіки та піклування, представників сторін, зобов`язавши Службу у справах дітей Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області забезпечити участь представника у судовому засіданні, що відбудеться 21.10.2024 о 14:00 годині, закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

07.10.2024 ухвалою суду задоволено клопотання представника третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради Томчук Олени Валеріївни про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у цивільній справі №128/1458/24.

Ухвалою суду від 21.10.2024, 28.10.2024 було відмовлено позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за її участі, свідків та дитини ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини викладені у заявах по суті, просила позов задовольнити, вказуючи, що у такий спосіб будуть забезпечені якнайкращі інтереси дитини, з ініціативи якого нею було пред`явлено даний позов до суду.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області не заперечувала щодо задоволення позову, висновок складений службою підтримала у повному обсязі, вказуючи на доведеність обставин щодо усунення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина без поважних причин. При цьому зазначила, що на комісії також було допитано неповнолітнього ОСОБА_3 , який повідомив, що ініціатором позову про позбавлення батьківських прав його біологічного батька ОСОБА_2 був саме він, тому просив надати позитивний висновок.

20.01.2025 сторони та особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач у заяві, яку надав до суду 17.01.2025, окрім того, щоб розгляд справи проводити за його відсутності, зазначив також, що не заперечував щодо задоволення позову.

З огляду на те, що учасники цивільного процесу скористались своїми правами на розгляд справи у їх відсутність, що передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, при цьому, відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.7), що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано за рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 13.03.2014, яке набрало законної сили 25.03.2014.

Як слідує із свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.8), 14.12.2014 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області та прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 ».

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 06.02.2015 було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присуджено аліменти в розмірі 1500 гривень з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10, 11).

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.10.2017 з ОСОБА_2 присуджено до стягнення на користь ОСОБА_9 пеню (неустойку) зі сплати аліментів в розмірі 13 774 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) гривні 12 копійок.

Із довідки виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад №67 Вінницької міської ради» від 26.06.2019 (а.с.14), слідує, що дитина ОСОБА_3 , 2008 року народження відвідував вказаний дошкільний заклад, у житті дитини приймали участь мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки виданої КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів із спеціалізованими класами з поглибленим вивченням математики та фізики №34 Вінницької міської ради» (а.с.15), ОСОБА_3 , 2008 р.н., проживав з матір`ю ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_7 , які систематично відвідували шкільний заклад, батько дитини ОСОБА_2 в школу не навідувався жодного разу, не цікавився його навчанням, фізичним, розумовим та психічним розвитком.

Згідно довідок виданих КЗ «Навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія №2 Вінницької міської ради» (а.с.16, 17), ОСОБА_3 проживав з матір`ю, за час навчання у школі систематично відвідували навчальний заклад мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_7 , батько ОСОБА_2 життям та навчанням дитини не цікавився.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 про зміну імені (а.с.130), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище та по батькові на ОСОБА_10 .

Позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він поміж іншого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У судовому засіданні за клопотанням сторін спору було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що приходиться рідною сестрою позивача, а відповідач є її колишнім зятем. Повідомила суду, що деякий час ОСОБА_2 проживав із нею по сусідству, в одному житловому будинку, який розділений був на дві половини та вже після припинення відносин її сестри із ним, племінник приїздив до неї погостювати, утім відповідач навіть не намагався з ним знаходити будь-якого контакту, не цікавився його життям, здоров`ям, тощо. Зі слів сестри їй відомо, що відповідач після розірвання шлюбу взагалі не приймає участі в житті їх спільного сина.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що приходиться чоловіком позивачеві, з якою вони проживають у зареєстрованому шлюбі. У відносинах із позивачем вони перебувають з 2014 року, спілкуватись із дитиною ОСОБА_3 він розпочав коли йому було 5 рочків, з того часу він визнає його за сина, а дитина навпаки його за батька, тоді коли біологічного батька ОСОБА_2 він бачив лише один раз, ще на початку їх відносин із позивачем. Вихованням та утриманням дитини вони займаються із позивачем спільно, оскільки він також має дитину від попереднього шлюбу та вони мають спільну дитину із позивачем. Оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а дитина ОСОБА_3 в силу свого віку та розвитку самостійно прийняв рішення про обривання зв`язків із біологічним батьком, такому рішенню вони з дружиною не перечили, на його думку, це відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з 2019 року проживає із відповідачем у незареєстрованому шлюбі, вона має двоє дітей від попереднього шлюбу, батько яких помер. Мати відповідача являється інвалідом першої групи (повністю відсутній зір) та потребує постійного стороннього догляду, який їй надає відповідач. На скільки їй відомо, зі слів чоловіка, позивач не дає можливості ОСОБА_2 спілкуватись із їх спільною дитиною після розірвання шлюбу з 2014 року та наявності неврегульованих між ними як колишнім подружжям майнових питань. Зазначила, що відповідач є гарним батьком для її дітей від іншого шлюбу.

28.11.2024 через систему Електронний суд за підписом ОСОБА_13 надійшла заява, у якій викладено позицію, як дитини питання про позбавлення батьківських прав стосовно якої вирішується у цій справі, відповідно до якої він наполягав на задоволенні позову, вказуючи, що батько ОСОБА_2 не виконує свої батьківських обов`язків та він з ним не спілкується з 2012 року.

Відповідно до статей 7780 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Суд зауважує, що письмові пояснення дитини у заяві від 28.11.2024 не є свідченням наданими в порядку ЦПК України. Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, який є недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази свідків, що мають сприйматись судом безпосередньо.

На підтвердження обставин зазначених у відзиві відповідач надав до суду наступні докази.

Так, зі змісту Акту проведення обстеження сім`ї (а.с.43) слідує, що ОСОБА_2 на непрофесійній основі надає соціальні послуги ОСОБА_5 , яка приходиться йому рідною матір`ю.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК (а.с.44), ОСОБА_5 є інвалідом І групи «Б» безтерміново, потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до довідки виданої Чернівецьким відділом державної виконавчої служби у Могилів подільському районі Вінницької області (а.с.51), ОСОБА_2 дійсно являється платником аліментів на утримання сина ОСОБА_3 станом на 29.05.2024 заборгованість по аліментах відсутня.

Відповідно до довідки характеристики виданої ПП «Б.В.В. Буд» від 28.05.2024 ОСОБА_2 працює на посаді покрівельника за час роботи зарекомендував себе із позитивної сторони, користується авторитетом та повагою в колективі.

На підтвердження неналежного виконання відповідачем аліментних зобов`язань та спростування обставин зазначених у відзиві позивач надала у якості доказів роздруківку (а.с.66), відповідно до якої 18.04.2024 було зарахування грошових коштів у розмірі 7604, 51 грн на виконання аліментних зобов`язань за виконавчим документом №150/1027/14-4 від 11.03.2015 (ВП №47649594).

Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , 2008 року народження було предметом розгляду виконавчим комітетом Вінницької міської ради за наслідками розгляду вказаного питання складено висновок 26.06.2024 за №01/00/011/143629 (а.с.79-81), відповідно до якого орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його дитини ОСОБА_3 , 2008 року народження.

Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19) неодноразово звертав увагу, що суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї дитини, не цікавився його життям, не приймав участі в його вихованні, у належний спосіб не надавав матеріальної допомоги на його утримання, у зв`язку із чим ініціювався позов про стягнення аліментів, не відвідував та не спілкувався з дитиною, не піклувався про нього, тоді як обставини, на які вказував відповідач у відзиві, щодо вчинених позивачем умисно перешкод у спілкуванні його із дитиною жодним чином не доведені, відсутні звернення відповідача до служби у справах дітей з метою врегулювання спору між батьками щодо участі у вихованні батька в досудовому порядку чи шляхом звернення до суду із відповідним позовом, правоохоронних органів, тощо.

Тоді як тривала неучасть у житті дитини може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю об`єктивних перешкод, оскільки виконання обов`язків опікуна по відношенню до матері, а також виховання дітей дружини, з якою він проживає, не може нівелювати його конституційних обов`язків щодо виховання дитини, а інших доводів не наведено.

У ході розгляду справи відповідач надав до суду заяву, у якій не заперечував щодо задоволення позову.

Ураховуючи наведене, в контексті приведених правових норм та усталеної судової практики, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким встановлений факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, що не виключає право відповідача на їх поновлення у разі визначених СК України для цього правових підстав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 164, 166, 180-184, 191 СК України, ст. 2, 12, 13, 259, 263, 268, 280, 281, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 21.01.2025.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Служба у справах дітей Вінницької міської ради (вул. Соборна, 50, м. Вінниця, Вінницька обл.).

Суддя Світлана ШПОРТУН