КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/165/2025
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2025 року місто Київ
справа №760/4364/22
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., повний текст рішення складено 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зобов'язання вчинити дії, виплату премії, винагороди та відшкодування моральної шкоди,-
В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати АТ «Укртрансгаз»:
на засіданні комісії з питань преміювання працівників АТ «Укртрансгаз» вирішити питання про визначення йому розміру винагороди за підсумками роботи за 2019 рік та виплатити йому нараховану суму винагороди;
на засіданні комісії з питань преміювання працівників АТ «Укртрансгаз» вирішити питання про визначення йому розміру премії за виконання основних показників фінансово-господарської діяльності за ІІ квартал 2020 року та виплатити йому нараховану суму премії;
відповідно до положень колективного договору АТ «Укртрансгаз» на 2016-2018 роки виплатити йому премію до Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України за 2020 рік у розмірі його посадового окладу, що становить 142366 грн.;
нарахувати та виплатити йому винагороду за підсумками роботи за 2020 рік пропорційно фактично відпрацьованому часу, у розмірі одного посадового окладу, що становить 142366 грн.;
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просивоскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Укртрансгаз» про зобов'язання вчинити дії, виплату премії, винагороди та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано АТ «Укртрансгаз» на засіданні комісії з питань преміювання працівників АТ «Укртрансгаз» вирішити питання про визначення розміру винагороди за підсумками роботи за 2019 рік ОСОБА_1 та виплатити йому нараховану суму винагороди.

Зобов`язано АТ «Укртрансгаз» на засіданні комісії з питань преміювання працівників АТ «Укртрансгаз» вирішити питання про визначення розміру премії за виконання основних показників фінансово-господарської діяльності АТ «Укртрансгаз» за ІІ квартал 2020 року ОСОБА_1 та виплатити йому нараховану суму премії.

Зобов`язано АТ «Укртрансгаз» відповідно до положень колективного договору АТ «Укртрансгаз» вирішити питання про визначення розміру премії до Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України за 2020 рік ОСОБА_1 та виплатити йому нараховану суму премії.

Зобов`язано АТ «Укртрансгаз» відповідно до Положення про преміювання працівників АТ «Укртрансгаз» за результатами роботи за рік вирішити питання про визначення розміру премії за підсумками роботи за 2020 рік пропорційно фактично відпрацьованому часу ОСОБА_1 та виплатити йому нараховану премію.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору понесені в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5127,22 грн., судові витрати понесені на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 15000 грн.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 4962 грн.

20 грудня 2024року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву, в якій просив:

встановити розмір витрат, які позивач сплатив за надану правничу (правову) допомогу на стадії апеляційного провадження на підставі доданих до цієї заяви доказів;

стягнути з відповідача сплачені витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 10208 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що 18 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом було підписано акт №5 прийому-передачі правничої (правової ) допомоги в суді апеляційної інстанції на суму 10208 грн.

13 січня 2025 року від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому останній просив зменшити заявлений розмір витрат на правову допомогу на 95%, посилаючись на те, що розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи заяви, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними та необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в апеляційній скарзі просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції.

З протоколу судового засідання від 17 вересня 2024 року вбачається, що представник позивача зазначав про те, що докази понесення позивачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції будуть подані протягом 5 днів після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

20 грудня 2024року представник позивача подав до Київського апеляційного суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10208 грн.

Заяву про ухвалення додаткового рішення подана з дотриманням вимог ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано копії: акту №5 прийому-передачі правничої (правової) допомоги від 18 грудня 2024 року; детального опису робіт (наданих послуг); додаткової угоди №2 від 15 січня 2024 року; платіжних інструкцій на суму 5000 грн. та 5208 грн.

Як вбачається з детального опису робіт (наданих послуг), сумарна вартість правничої допомоги на стадії апеляційного провадження станом на 20 грудня 2024 року становить 18208 грн. У вказаний розмір витрат також включено витрати у розмірі 208 грн., які були понесені на: транспортні послуги у розмірі 150 грн. та витрати на направлення апеляційної скарги у розмірі 58 грн.

З урахуванням п.3 додаткової угоди №2 від 15 січня 2024 року до договору, вартість правничої (правової) допомоги на стадії апеляційного провадження визначається згідно тарифів, які узгоджені сторонами та зазначені в додатку №1 до договору, але не більше 10000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував на те, що компенсації підлягають витрати у розмірі 10208 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 10000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

У пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таким чином, враховуючи, те, що позовні вимоги були задоволені частково, беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи,колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Пунктом 4 частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи заявника про віднесення до судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги - транспортні витрати у розмірі 150 грн.

Звертаючись до суду з даною заявою представник позивача, зокрема, просив стягнути з відповідача 58 грн., які були пов'язані на направлення апеляційної скарги, що підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта».

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 58 грн.

Керуючись ст.ст.133, 141, 268, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - Козченка Вадима Миколайовича - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз», місцезнаходження: місто Київ, Кловський узвіз, 9/1, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати понесені на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 58 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 16 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: