Провадження №2-о/389/145/24
Ухвала

іменем України

13 січня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

ОСОБА_1 26.07.2024 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання ним дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 21.02.2023. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з матір`ю. У травні 2024 року старший син ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з батьком, окремо від матері, тому між колишнім подружжям 04.07.2024 укладений нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Згідно з п.1.1 договору метою його укладання є місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його утримання та виховання. Відповідно до п.2.1 договору сторони визначили, що дитина буде проживати разом з батьком за зареєстрованим або фактичним місцем його проживання. Згідно з п.п.4.1.3, 4.1.4 договору батько самостійно визначає потреби дитини в матеріальних ресурсах: одязі, іграшках, освітній літературі, достатніх для її нормального розвитку. Також батько самостійно визначає потреби в продуктах харчування дитини, а саме: годує відповідно до норм у формі і кратності, яка встановлена для дітей такого віку. На час подання заяви дитина проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням наведених обставин, заявник вимушений звернутися до суду з цією заявою для встановлення факту самостійного виховання ним малолітньої дитини ОСОБА_3 .

В судове засідання заявник не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вимоги заяви підтримав.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.03.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2023 (судове рішення набрало законної сили 24.03.2023).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є заявник ОСОБА_1 , а матір`ю - заінтересована особа у цій справі ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї та характеристикою, виданими 12.-13.06.2024 старостою Петрівського старостинського округу Знам`янської міської територіальної громади, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з малолітнім сином ОСОБА_3 .

Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною С.С. 04.07.2024 посвідчено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно місця проживання та утримання, виховання спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, згідно з п.п.2.1, 2.5, 2.8 договору сторони дійшли згоди, що старший син ОСОБА_3 житиме та виховуватиметься разом з батьком за зареєстрованим або фактичним місцем його проживання, який одноосібно буде утримувати дитину.

Відповідно до п.3.1 договору дитина ОСОБА_3 житиме разом з батьком, але матір має право в будь-який час бачитися, безперешкодно спілкуватися з дитиною та приймати участь у її утриманні та вихованні.

Батьки зобов`язуються піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у їх вихованні, забезпечити їх доглядом, харчуванням, лікуванням, достатнім рівнем освіти незалежно від стосунків один з одним (п.4.1.2 договору).

Відповідно до п.5.4 договору усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Так, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Частиною 6 ст.294 ЦПК України встановлено, що у разі, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У цій справі заявник ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені ним вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України).

Частиною 1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150, 151 СК України.

За приписами ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30 ЦК України).

Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому, до прикладу, смерть батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно з ч.2 ст.15 СК України якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч.4 ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

В порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У цій справі батьки, уклавши 04.07.2024 нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, узгодили порядок участі кожного з них у вихованні їх спільних дітей. У пунктах 2.1, 2.5, 2.8, 3.1, 5.4 договору, зокрема, сторони обумовили, що старший син ОСОБА_3 житиме та виховуватиметься разом з батьком, який бере на себе усі зобов`язання, пов`язані з утриманням дитини, її фінансовим та матеріальним забезпеченням.

В свою чергу, мати має право в будь-який час бачитися, безперешкодно спілкуватися з дитиною та приймати участь у її утриманні та вихованні. Усі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання ним дитини ОСОБА_3 , проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст.165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у цій справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч.4, 5 ст.19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним з батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просив ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватися в межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, який підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права до даних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що в ході розгляду справи встановлено, що має місце спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, і за таких обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, тому на підставі ч.6 ст.294, ч.4 ст.315 ЦПК України заяву необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику право на звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», в якій зазначено, що сплачена сума судового збору повертаються за ухвалою суду, зокрема і у разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), тому заявнику необхідно повернути сплачений на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.258, 260, 261, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання ним дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що така справа підлягає розгляду на загальних підставах в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп, сплачений відповідно до квитанції №33 від 26.07.2024 у АТ «Ощадбанк».

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 17.01.2025.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва