ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/902/25 Справа № 177/1444/24 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Войтович Людмила Василівна на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року, постановлену суддею Суботіною С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Представник відповідача Войтович Л.В. через систему «Електронний суд» 29.08.2024 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просила розстрочити на один рік виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 у справі №177/1444/24 за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ», яким із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у розмірі 22 499,28 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначила, що у відповідача ОСОБА_1 не має змоги виконати рішення суду від 12.08.2024 одним платежем через складне фінансове становище, яке виникло у зв`язку з несприятливою економічною ситуацією в країні, що утворилася внаслідок спалаху в 2020 році пандемії короновірусної інфекції (SARS-CoV-2) та встановленням карантину до липня 2023 року; військовою агресією російської федерації проти України та введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану; щомісячної девальвації національної валюти з початку 2022 року; збільшення інфляції з початку 2022 року та постійне, суттєве зростання споживчих цін в країні; відсутність динаміки зростання власних доходів відповідача та недостатній рівень його доходів. Оскільки відповідач має намір повністю та добровільного погасити борг перед позивачем, просить розстрочити виконання рішення на один рік та затвердити графік виконання.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Войтович Людмили Василівни, про розстрочення виконання рішення.

В апеляційній скарзі представник боржника Войтович Л.В., посилаючись на незаконність судового рішення, просить скасувати ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 року по справі №177/1444/24 повністю і ухвалити нову ухвалу, якою розстрочити виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 року на один рік, відповідно представленому графіку.

Представник боржника зазначає, що внаслідок несприятливої економічної ситуації, що сталась в країні в останні роки, в тому числі військова агресія російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року. Відповідач був змушений взяти кредити через надзвичайні обставини. Крім того, війна спричинила інфляцію, зростання цін на товари першої необхідності та житлово-комунальні послуги. В таких умовах Відповідач не мав іншого вибору, окрім як звернутися до банків для отримання кредитів. Ці обставини були викликані виключно зовнішніми факторами на які Відповідач не міг вплинути.

Вказує, що на даний час відповідач не має достатньо грошових коштів для виконання рішення суду шляхом перерахування суми боргу Позивачу одним платежем, що підтверджується Довідкою з Пенсійного фонду України форми ОК 5 (копія Довідки міститься у матеріалах справи у якості додатку до Заяви про розстрочку виконання судового рішення. Оригінальний примірник довідки знаходиться у Відповідача), з якої вбачається, що доходу Відповідача недостатньо навіть для задоволення у повній мірі власних побутових потреб.

Зазначає, що судом, при постановленні оскаржуваної ухвали, не враховано матеріальний стан відповідача, що є прямим порушенням п.2 ч.4 ст.435 ЦПК України та підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні у справ докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики від 11.02.2022 № 74885499 у загальному розмірі 17299,28 грн, заборгованість за кредитним договором від 02.02.2022 №265254 у загальному розмірі 5150,00 грн, а загалом 22449,28 грн. Також, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» стягнуто судові витрати в розмірі 3028,00 грн (а.с.65-68).

Відповідачем заява про перегляд заочного рішення не подавалася, рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 12.09.2024.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про розстрочення виконання рішення суду, на підставі досліджених доказів виходив з того, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід. При цьому, надані відомості не доводять матеріальний стан ОСОБА_1 , який суд міг би оцінити як обставину, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, оскільки матеріальний стан визначається загальною сукупністю усіх витрат та доходів конкретної людини, а також усім обсягом наявного у людини майна. Отже, за встановлених судом обставин, розстрочення виконання рішення суду означало б недотримання розумного та пропорційного балансу інтересів позивача - ТОВ «ФК «ЄАПБ», на користь якого ухвалено рішення суду, а також знівелювало би сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки його зроблено на підставі досліджених та оцінених судом доказів та не погоджується з доводами представника заявника Войтович Л.В., викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ч. ч.1, 2 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба або приватні виконавці як органи примусового виконання зобов`язані прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

За змістом положень ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

У п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 передбачено, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, під час вирішення питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення, суди повинні враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання заочного рішення суду від 12.08.2024, представник відповідача посилалася на те, що відповідач має намір добровільно виплачувати грошові кошти в рахунок виконання судового рішення, однак у зв`язку з несприятливою економічною ситуацією в країні та наявними у нього фінансовими труднощами не в змозі одразу виплатити всю присуджену судом суму.

На підтвердження фінансового становища відповідача, представником відповідача надано довідку з Пенсійного Фонду України за формою ОК-5, складеною за відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з липня 2022 року офіційно працює у ПАТ «Аптеки Запоріжжя», де, виходячи з розміру отриманої ним заробітної плати за період з липня 2022 року по червень 2024 року включно, отримує стабільний дохід у середньомісячному розмірі 7076,25 грн (за липень-грудень 2022 року - 40680,00 грн, за січень грудень 2023 року - 83700,00 грн, за січень червень 2024 року - 45450,00 грн), що відображає його реальний фінансовий стан та рівень заробітку.

Судом перевірено та встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід. При цьому, представником відповідача надано суду лише відомості про доходи ОСОБА_1 у вигляді заробітної плати, без надання доказів відсутності у нього інших доходів (не тільки активних, а й пасивних), рахунків у банках та інших фінансових установах, права власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції оцінивши надані представником відповідача докази, дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що ці докази не доводять матеріальний стан ОСОБА_1 , який суд міг би оцінити як обставину, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, оскільки матеріальний стан визначається загальною сукупністю усіх витрат та доходів конкретної людини, а також усім обсягом наявного у людини майна.

Окрім того, доводи представника відповідача, що пандемія корона вірусу та введення та продовження строку воєнного стану в Україні зумовили неспроможність відповідача виконати судове рішення через скрутний матеріальний стан були предметом розгляду судом першої інстанції та як правильно зазначив суд ці обставини не можуть свідчити ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду.

Отже, наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, а зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Войтович Людмила Василівна залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: