Справа № 211/2419/24
Провадження № 2-о/211/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Сарат Н.О.,

при секретарі - Зоріній С.М.,

у відсутність сторін ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Кривий Ріг цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт того, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 . Його рідна мати, ОСОБА_3 - померла. Рідного батька у ОСОБА_2 не було. У свідоцтві про народження ОСОБА_2 відомості про батька внесено згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу від 21.06.2006 р. №218/3, над ОСОБА_2 як дитиною-сиротою призначено опіку та визначено опікуном ОСОБА_1

21.03.2012 р. Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради призначено ОСОБА_1 опікуном над майном ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів Держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

ОСОБА_2 перебував на посаді водія-кулеметника 3-ї обслуги гармати 2-го гаубичного артилерійського взводу 1-ї гаубічної артилерійської батареї 1-го гаубичного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

22.01.2024 р. ОСОБА_2 загинув під час захисту Батьківщини.

За життя, з 2008 р. по дату призову ОСОБА_2 на військову службу під час мобілізації, останній постійно проживав зі своїм опікуном за адресою: АДРЕСА_1 . Інших родичів у ОСОБА_2 немає.

Заявниця є людиною похилого віку, пенсіонером. За станом здоров`я вже багато часу потребувала сторонньої матеріальної допомоги та значних витрат на лікування.

ОСОБА_2 за життя надавав матеріальну та фізичну допомогу своєму опікуну, називав її з дитинства бабусею, піклувався про неї. Дохід ОСОБА_2 був основним джерелом до існування ОСОБА_1 не враховуючи пенсійних виплат. Заявниця проживала однією сім`єю зі своїм, як вона вважала онуком, матеріальної допомоги від інших членів сім`ї не отримувала.

Вона займалась похованням онука самостійно, фактично як член його сім`ї.

Таким чином, заявниця ОСОБА_1 , як непрацездатна особа перебувала на утриманні ОСОБА_2 . Заявниця з ОСОБА_2 спільно проживали, мали взаємні сімейні права та обов`язки, піклувались один про одного.

05 березня 2024 року заявниця звернулась до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України із заявою та передбаченим законодавством переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168.

02 квітня 2024 року представник заявниці, адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України із адвокатським запитом про отримання результатів розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 .

Проте, станом на 09 квітня 2024 року відповідь на адвокатський запит не надійшла, а заява ОСОБА_1 про виплату ОГД не розглянута.

Встановлення факту перебування на утриманні заявника надасть можливість для реалізації права ОСОБА_1 на отримання виплат одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , який її утримував. Чинним законодавством України не передбачено іншого порядку встановлення вищевказаного юридичного факту, окрім як в судовому порядку шляхом подання заяви в окремому провадженні.

Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованих осіб та витребувано від Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України письмову інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги.

В ході розгляду справи у судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_4 заяву підтримав, надавши пояснення по змісту заяви.

Заявниця ОСОБА_1 просила заяву задовольнити. Зазначила, що коли онук знаходився в ЗСУ, приїздив у відпустку і віддавав їй картки, щоб вона знімала грошові кошти.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що з ОСОБА_1 вони проживають по сусідству більше 16 років, часто спілкуються. ОСОБА_2 знає з самого дитинства, знала його маму, бабусю, дідуся, які померли і ОСОБА_1 оформила опікунство. Після оформлення опіки вони проживали разом. Він допомагав купувати їй ліки, продукти. В липня 2023 року ОСОБА_2 пішов служити в ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_2 він загинув. Коли знаходився на службі висилав гроші ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 . Знає її більше 16 років. Після смерті матері ОСОБА_2 , ОСОБА_1 оформила опікунство, проживала разом з ОСОБА_2 . Родичів нікого більше не бачила. ОСОБА_2 навчався і працював, бюджет у них був спільний, допомагав ОСОБА_1 , лікував її. Коли знаходився в ЗСУ надсилав гроші.

Вислухавши заявницю, її представника, свідків, дослідивши метеріали справи, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, протидії та стримування збройної агресії російської федерації, загинув ОСОБА_2 .

Сповіщення сім`ї № 495 від 24 сімня 2024 року про загибель ОСОБА_2 було адресовано ОСОБА_1 .

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рідного батька у ОСОБА_2 не було. У свідоцтві про народження ОСОБА_2 відомості про батька внесено згідно ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу від 21.06.2006 р. №218/3, над ОСОБА_2 як дитиною-сиротою призначено опіку та визначено опікуном ОСОБА_1

21.03.2012 р. Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради призначено ОСОБА_1 опікуном над майном ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 березня 2024 року заявниця звернулась до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України із заявою та передбаченим законодавством переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168.

02 квітня 2024 року представник заявниці, адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України із адвокатським запитом про отримання результатів розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою суду 12 квітня 2024 року витребувано інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги. Згідно отриманої відповіді, відповідь на заяву була надана листом від 10.04.2024 № 40/57/12-3539, в якій зазначено про те, що на підставі наданих до заяви документів неможливо визначити, що заявник є особою, яка має право на одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції від 09.11.2023) (далі -

"Постанова № 168").

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 суду надали пояснення, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 , отримувала від нього допомогу.

У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема суди розглядають справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з приписами ст.ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2 та ч. 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Пунктом 1 Постанови № 168 КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Підпунктом 1 пункту 2 ст. 16 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до положень п. 6. ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч. 2 статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У силу ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ст. 31 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі N 290/289/22-ц (провадження N 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що заявник перебувала на утриманні покійного ОСОБА_2 , вели з ним спільне господарство, мали спільний побут, встановлення факту має для заявника юридичне значення, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд вважає за можливе заяву задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 259, 273, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Серебрянка, Бахмутського району, Донецької області під час захисту Батьківщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат