ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4961/23

Головуючий у першій інстанції - Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/12/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ

ФІНАНС"

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Бузунко О.А. від 25 грудня 2023 року, місце ухвалення рішення - с-ще Козелець, дата складання повного тексту рішення - 25 грудня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року у розмірі 59 805 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13 500 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 305 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних із розглядом позовної заяви. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" вказувало, що 06.05.2023 року між позивачем та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1201-1973. Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів (далі - "Правила") складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч.1 статті 13 Закону України "Про споживче кредитування", було укладено договір у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію". Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 13 500 грн.; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 16 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. За доводами позивача, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач, всупереч умовам кредитного договору, статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" та статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, не повернув в повному обсязі кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором і після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. За доводами позивача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 03.10.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, становить 59 805 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 13 500 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 305 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.12.2023 року позов ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року у розмірі 59 805 грн. Також судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" 2 147 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.12.2023 року, і ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентів, в межах строку дії кредитного договору №1201-1973 від 06.05.2023 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.12.2023 ухвалено судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд неповно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. В доводах апеляційної скарги апелянт не заперечує факту укладення 06.05.2023 року між ним та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" електронного договору про відкриття кредитної лінії № 1201-1973 та надання кредиту у розмірі 13 500 грн., строк надання становив 300 днів. Апелянт зазначає, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за вищевказаним договором у сумі 46 305 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам. Апелянт стверджує, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору, належного розрахунку заборгованості позивачем не надано, надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. За доводами апелянта, надані позивачем матеріали також не містять в собі відомостей на підтвердження заборгованості відповідача у розмірі 59 805 грн. Апелянт вказує, що наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування не містять в собі підпису позичальника, і тому позивачем не доведено, що саме із вказаними документами був ознайомлений відповідач під час підписання заяви. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, видачі відповідачу банківської картки, відомостей про строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку, виписки про рух коштів по рахунку. Апелянт стверджує, що позов ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про стягнення кредитної заборгованості є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору та звернення до відповідача із відповідною досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" просить залишити рішення суду першої інстанції від 25.12.2023 року - без змін, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.12.2023 року у справі за позовом ТОВ "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 06.05.2023 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1201-1973 (а.с.10-12). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор "А3229" для підписання кредитного договору 1201-1973 від 06.05.2023 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачем було відкрито для ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію, за якою надано йому кредит в сумі 13 500 грн., зі сплатою наступних відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,50% в день, знижена процентна ставка становить 2.50 % за кожен день користування кредитом; строк кредитування - 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту - 29.02.2024 року, строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань; реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає дев`ятсот двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, 00% (п.4.9. договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 135 000,00 гривень, і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 121 500,00 гривень (п.4.10. договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року), обчислення орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, зазначених в договорі та на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, сторони виконають свої обов`язки належним чином; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту обчислені на основі припущення, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів за договором, наведеного в додатку 3 до договору. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, вказаний у реквізитах електронного платіжного засобу; базовий період складає 14 календарних днів; перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду або погашення заборгованості за процентами; сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Пунктом 5.3 договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 21.05.2023 року відповідач мав сплатити 13 500 грн. отриманого кредиту та 5 400 грн. відсотків за користування кредитом у перший базовий період, а всього сплатити: 18 900 грн.

Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.13-17,зворот), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ "Укр Кредит Фінанс" вбачається, що відповідачу 06.05.2023 року на його платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №1201-1973 від 06.05.2023 року в сумі 13 500 грн. (а.с.9). Вказана операція була проведена за допомогою системи "LiqPay" (а.с.20-23).

На підтвердження вимог заявленого позову ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" надано довідку про укладений договір, відповідно до якого, надана фінансова послуга, а саме, надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 03.10.2023 року, згідно якої відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 13 500 грн., загальна кількість днів користування кредитом - 150, кількість днів користування ставкою 2,5 % - 48 днів, кількість днів користування ставкою 3,0 % - 102 дні, загальна заборгованість: основний борг - 13 500 грн., залишок відсотків - 46 305 грн., всього: 59 805 грн. (а.с.18-19). Як вбачається із наданої позивачем довідки про укладений договір, станом на 03.10.2023 року, відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 21.05.2023 року суму 5 400 грн., та 07.06.2023 року - 5 805 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року, щодо строків сплати процентів, позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушень умов договору та сплату заборгованості за процентами (а.с.24-25).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 25.12.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ТОВ "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції встановив, що відповідач, у порушення умов укладеного договору, своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Суд першої інстанції зазначив, що кредитний договір №1201-1973 від 06.05.2023 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів'', порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту становила 13 500 грн., строк кредитування - 300 днів, заявлений строк - 16 днів, останнім календарним днем першого базового періоду є 21.05.2023 року. За цей період разом підлягала до сплати сума коштів 18 900 грн.: (13 500 грн. - сума кредиту, 5 400 грн. - проценти за користування кредитом). В договорі, крім іншого, прописаний порядок та умови надання кредиту; періодичність внесення платежів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Судом першої інстанції було враховано, що відповідно до довідки про укладений договір, станом на 03.10.2023 року, відповідачем було сплачено 21.05.2023 року - суму 5 400 грн., та 07.06.2023 року - 5 805 грн. Враховуючи періодичність внесення платежів та сплату процентів, які сторони узгодили при підписанні кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача існує перед позивачем заборгованість у заявленому позивачем розмірі. За даних обставин, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але у порядку та на умовах договору не повернуто, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" є обґрунтованими, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в сумі 2 147 грн. 20 коп.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 25.12.2023 року є необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, і має місце недоведеність позовних вимог, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт не заперечує факту укладення 06.05.2023 року між ним та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" електронного договору про відкриття кредитної лінії № 1201-1973 та надання кредиту у розмірі 13 500 грн., строк надання становив 300 днів. Апелянт зазначає, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за вищевказаним договором у сумі 46 305 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам. Апелянт стверджує, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору, належного розрахунку заборгованості позивачем не надано, надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. За доводами апелянта, надані позивачем матеріали також не містять в собі відомостей на підтвердження заборгованості відповідача у розмірі 59 805 грн. Апелянт вказує, що наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування не містять в собі підпису позичальника, і тому позивачем не доведено, що саме із вказаними документами був ознайомлений відповідач під час підписання заяви. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, видачі відповідачу банківської картки, відомостей про строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку, виписки про рух коштів по рахунку. Апелянт стверджує, що позов ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про стягнення кредитної заборгованості є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору та звернення до відповідача із відповідною досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч.1,ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону №675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 06.05.2023 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1201-1973 (а.с.10-12). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор "А3229" для підписання кредитного договору 1201-1973 від 06.05.2023 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.

Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.13-17,зворот), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ "Укр Кредит Фінанс" вбачається, що відповідачу 06.05.2023 року на його платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №1201-1973 від 06.05.2023 року в сумі 13 500 грн. (а.с.9). Вказана операція була проведена за допомогою системи "LiqPay" (а.с.20-23).

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 06.05.2023 року кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що задовольняючи вимоги заявленого ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 позову в повному обсязі, суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу для його задоволення, позивач посилався на ті обставини, що у порушення умов укладеного договору та статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 03.10.2023 року, у нього за укладеним договором, виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 13 500 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі - 46 305 грн.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування, та всупереч узгодженій вартості кредиту.

У наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року (а.с.10-12,зворот), обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 18 900 грн., яка включає в себе 13 500 грн. суми кредиту та 5 400 грн. процентів за користування кредитними коштами, із датою видачі кредиту - 06.05.2023 року та останнім календарним днем першого базового періоду - 21.05.2023 року (пункт 2.3. укладеного договору). Договором передбачено сплату позичальником наступних відсотків: стандартна процентна ставка становить 3.00% в день (п.4.6. даного договору), пільгова процентна ставка становить 2.50% в день, знижена процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом (п.10.1. укладеного договору).

Пунктом 5.3., а саме, п.п.5.3.1., 5.3.2., 5.3.3., 5.3.4. укладеного між сторонами спору договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 21.05.2023 року відповідач мав сплатити 13 500 грн. отриманого кредиту та 5 400 грн. - нарахованих процентів за користування кредитом у перший базовий період, а всього: сплатити: 18 900 грн.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте, у порядку вказаної правової норми, даної позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог, з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до умов укладеного між сторонами спору договору, позивачем було відкрито для ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію, за якою надано йому кредит в сумі 13 500 грн., зі сплатою наступних відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,50% в день, знижена процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом; строк кредитування - 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту - 29.02.2024 року, строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань; реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає дев`ятсот двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, 00% (п.4.9. договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 135 000,00 гривень, і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 121 500,00 гривень (п.4.10. договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року), обчислення орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, зазначених в договорі та на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, сторони виконають свої обов`язки належним чином; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту обчислені на основі припущення, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів за договором, наведеного в додатку 3 до договору. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, вказаний у реквізитах електронного платіжного засобу; базовий період складає 14 календарних днів; перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду або погашення заборгованості за процентами; сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Пунктом 5.3 договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 21.05.2023 року відповідач мав сплатити 13 500 грн. отриманого кредиту та 5 400 грн. відсотків за користування кредитом у перший базовий період, а всього сплатити: 18 900 грн.

Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.13-17,зворот), які є невід`ємними частинами договору.

Із наведеного вбачається, що у наданій до справи копії договору про відкриття кредитної лінії №1201-1973 від 06.05.2023 року, визначаються фактично декілька альтернативних строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.

Враховуючи зазначене, при вирішенні спірних правовідносин, у контексті обставин даної цивільної справи, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, провадження №61-2973св22, зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року у справі № 944/3046/20, провадження №61-19719св21, судом зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, ч.4 статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний із неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте, були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто, contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Приймаючи до уваги наведене вище, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п.5 ч.3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи ч.4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених ''Керівних принципах для захисту інтересів споживачів'' визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1,2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі, у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються, як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством, з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 статті 3, ч.3 статті 509 та ч.ч.1,2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Згідно п.8.38. вказаної постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача за нарахованими процентами у розмірі 46 305 грн., не є співмірною із розміром заборгованості за кредитом, яка становить 13 500 грн. за договором №1201-1973 від 06.05.2023 року, та суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір відсотків, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, необхідно зменшити до 13 500 грн., і саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.

Як вбачається із наданої ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" довідки про укладений договір (а.с.18-19), відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 21.05.2023 року суму 5 400 грн., та 07.06.2023 року - 5 805 грн.

За наведених обставин, із врахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, залишок заборгованості відповідача за договором №1201-1973 від 06.05.2023 року, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, становить: 15 795 грн., що є різницею між визначеною апеляційним судом сумою заборгованості відповідача за кредитним договором: тіло кредиту - 13 500 грн. + відсотки у розмірі 13 500 грн. = 27 000 грн., що підлягає сплаті, та сумою сплачених відповідачем коштів на погашення кредиту в загальному розмірі 11 205 грн.: (5 400 грн. + 5 805 грн.). Розрахунок наступний: 27 000 грн. - 11 205 грн. = 15 795 грн.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.12.2023 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

"Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС": 15 795 (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року; 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 86 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.''

В іншій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.12.2023 року, необхідно залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і відповідно, про необхідність зміни рішення суду першої інстанції від 06.05.2023 року, то згідно приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд також вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки вимоги заявленого ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" позову задоволено судом на 26,4%, то документально підтверджені судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.8), підлягають частковому відшкодуванню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 566 грн. 86 коп. Розрахунок наступний: 2 147 грн. 20 коп. х 26,4% = 566 грн.86 коп.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме, на 84,5%, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на користь ОСОБА_1 3 401 грн. 97 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених (а.с.68,86) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 4 026 грн. х 84,5% = 3 401 грн. 97 коп.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2023 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

"Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС": 15 795 (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1201-1973 від 06.05.2023 року; 566 (п`ятсот шістдесят шість) грн. 86 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.''

В іншій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 грудня 2023 року, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" на користь ОСОБА_1 3 401 (три тисячі чотириста одну) грн. 97 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 17.01.2025 року.

Головуючий: Судді: