ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

16 січня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку для подання доказів та долучення письмових доказів до матеріалів цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

13.01.2025 відповідач ОСОБА_1 направив електронною поштою до суду заяву, в якій просить поновити процесуальний строк та прийняти додаткові докази у справі, а саме копії квитанцій до платіжної інструкції №48112991 та №48113304 та копії довідок, виданих АТ «ПУМБ» (вих. №ВLС-504/3 від 13.01.2025 та вих. №ВLС-504/4 від 13.01.2025).

В обґрунтування клопотання зазначає, що для погашення заборгованості відповідачеві було запропоновано скористатися програмою лояльності від АТ «ПУМБ» «Прощення боргу», сутність якої полягала у наступному. Для списання наявного перед Банком боргу у розмірі 71794,21 гри. відповідачеві потрібно було сплатити 57 450,00 грн. двома платежами - 22 560,00 грн. і 34 890,00 грн. на два рахунки Банку. Залишок боргу у розмірі 14 344,21 грн. підлягав прощенню відповідно до приписів статті 605 Цивільного кодексу України. 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 вніс через касу Банку вказані вище суми, що підтверджується копіями квитанцій до платіжної інструкції № 48112991 та № 48113304. Згодом двічі спілкуючись з представниками АТ «ПУМБ» (25 і 26 грудня 2024 р.), останні його запевнили, що на адресу Фастівського міськрайонного суду не потрібно надсилати копій підтверджувальних документів про погашення заборгованості, оскільки це планує зробити відповідна компетентна особа Банку. 11.01.2025 р. відповідач зареєструвався в Єдиній судовій Інформаційно-телекомунікаційній системі і не виявив документів з відомостями про погашення ним заборгованості перед Банком, які мали б надійти від компетентної особи АТ «ПУМБ» на адресу Фастівського міськрайонного суду. Відповідно до внутрішніх правил Банку довідка про виконання кредитних зобов`язань позичальником в повному обсязі видається не раніш як через 14 робочих днів після погашення позичальником заборгованості. У зв`язку з цим, відповідні довідки ОСОБА_1 було отримано у відділенні АТ «ПУМБ» лише 13.01.2025 р. Зважаючи на ту обставину, що квитанції до платіжної інструкції № 48112991 та № 48113304 та довідки від 13.01,2025 р., як докази виникли пізніше строків, що були визначені для подачі доказів ухвалою суду про відкриття провадження у справі, тому їх неможливо було подати у відповідні строки з незалежних від відповідача причин. Відповідач вважає, що вказані квитанції та довідки, засвідчують факт виконання ним кредитних зобов`язань перед АТ «ПУМБ» в повному обсязі, мають значення для всебічного, повного та об`єктивного вирішення даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Пунктом 2 та пунктом 6 ч. 1 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам та користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За змістом положень частини четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх клопотанням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтю 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. theUnitedKingdom), заява № 4451/70, § 36).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавляє позивача, або інших учасників справи права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведені норми процесуального закону, практику Європейського суду з прав людини, доводи відповідача, викладені в клопотанні про поновлення строку та долучення до справи квитанцій до платіжної інструкції,суд приходить до висновку про можливість поновлення відповідачеві ОСОБА_1 процесуального строку для подання доказу та долучення до матеріалів справи копії квитанцій до платіжної інструкції №48112991 та №48113304 та копії довідок, виданих АТ «ПУМБ» (вих. №ВLС-504/3 від 13.01.2025 та вих. №ВLС-504/4 від 13.01.2025).

Також суд зауважує, що на даній стадії не здійснюється оцінка доказів. Оцінку належності, допустимості, достовірності долучених доказів судом буде здійснено в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 43, 53, 83, 126, 127,353-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк для подання доказу та долучити до матеріалів справи копії квитанцій до платіжної інструкції №48112991 та №48113304 та копії довідок, виданих АТ «ПУМБ» (вих. №ВLС-504/3 від 13.01.2025 та вих.. №ВLС-504/4 від 13.01.2025).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М.Ковалевська