Справа №705/3130/24
2/705/578/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Годік Л.С.
секретар судового засідання Бурлака А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині, -
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача.
При цьому, в судовому засіданні 24.12.2024 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просили задоволити позов.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.10.2024, 07.11.2024.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що позивач та відповідач це її діти. Після смерті її чоловіка ОСОБА_8 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 вирішили, що відмовляться від своєї частки у спадщині на її користь. В нотаріуса написали одночасно заяви діти на відмову від своїх часток у спадщині, а вона на прийняття спадщини. Через деякий час їй стало відомо, що син ОСОБА_3 подав до нотаріуса заяву, якою відкликав раніше подану заяву про відмову від своєї частки спадщини та прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 . Вважає, що відповідач діяв не добросовісно по відношенню до свої сестри ОСОБА_1 , яка має право на обов`язкову часку у спадщині після смерті свого батька.
Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Беручи до уваги позицію позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.09.2020 року (а.с.13), після смерті якого відкрилась спадщина.
Своєю заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу від 11.11.2020 ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).
Своєю заявою від 11.11.2020 ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).
ОСОБА_6 відповіднодо поданої нею заяви до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу від 11.11.2020 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
05.02.2021 року ОСОБА_3 подав заяву приватному нотаріусу Уманського районного нотаріального округу Востриковій О.І. про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с.9).
Відповідно до пояснень від 11.03.2024 р., відібраних в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_6 пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_5 . За життя її чоловік мав у власності земельну ділянку (пай) розміром 3,2977га. Вона з покійним чоловіком має двоє дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Незадовго до смерті ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів земельну ділянку сину ОСОБА_3 . Після смерті чоловіка до неї підійшов ОСОБА_3 та сказав, що він та дочка, оскільки вона має право на обов`язкову частку в спадщині внаслідок інвалідності, мають бажання відмовитись від своїх часток на її користь, а в подальшому земельну ділянку розділити порівну, на що вона погодилась. Потім вони втрьох поїхали до нотаріуса та повідомили про свої наміри. Далі нотаріус підготувала відповідні заяви, які вони підписали, не читаючи. Вона написала заяву про вступ у спадщину, а її діти написали заяви про відмову від спадщини. Далі їй стало відомо, що її син ОСОБА_3 написав заяву, якою відмовляється від своєї попередньої заяви про відмову від спадщини. Таким чином, як вважає ОСОБА_6 , її син ОСОБА_3 шляхом недобросовісних дій позбавив можливості на отримання обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 (а.с.12).
Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
По даній справі позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, як спадкоємця, яка, на її думку, має право на спадщину згідно ст.1241 ЦК України - обов`язкову частку.
Відповідно до Цивільного кодексу України особа має право розподілити спадкове майно та призначити спадкоємців за допомогою заповіту. Водночас незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою, певній категорії осіб.
Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на підставі ст. 1268 ЦК України.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини яка відкривається з дня смерті особи або з дня, з якого вона оголошується померлою.
Своєю заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу від 11.11.2020 ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В заяві ОСОБА_1 зазначено, що їй відомо, що ця заява є безумовною і беззастережною, має місце стосовно усього спадкового майна і може бути відкликана нею протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Їй роз`яснено про правові наслідки цієї відмови.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
У Цивільному кодексі України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , однак відповідач ОСОБА_3 в подальшому скористався своїм правом на відкликання такої заяви, на протязі встановленого законом шестимісячного строку, та прийняв спадщину.
Прийняття або відмова від прийняття спадщини це особисте рішення, а не обов`язок спадкоємця.
Доцільність відмови залежить від конкретної життєвої ситуації. При цьому слід зазначити, що життєві обставини іноді кардинально змінюються, тому особа, що відмовляється від спадщини, завжди може відкликати свою заяву в межах загального строку прийняття спадщини та скористатись усіма правами спадкоємця, що передбачені законом.
Зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому особою, на користь якої здійснена така відмова, не може бути достатньою підставою для визнання заяви про відмову від спадщини недійсною відповідно до положень статті 230 ЦК.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 листопада 2021 року у справі № 303/2113/19.
Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи та відповідних їм норм законодавства про спадкування, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності..
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273,280-283, 354 ЦПК України суд,
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , який подано представником позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині.
Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.С. Годік