Справа № 570/159/25
Номер провадження 2/570/649/2025
У х в а л а

15 січня 2025 року м.Рівне

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Гладишева Х.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява, подана представником позивача - адвокатом Вітліною Мариною Олександрівною в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

У позовній заявіпредставник позивача просить суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,80 кв.м., основною площею 55,00 кв.м., та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовано садовий будинок, площею 0,0221 га, кадастровий номер: :08:001:0095, цільове призначення: для індивідуального садівництва;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового (дачного) будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,80 кв.м., основною площею 55,00 кв.м., та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташовано садовий будинок, площею 0,0221 га, кадастровий номер: :08:001:0095, цільове призначення: для індивідуального садівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З наведеного вбачається, що садовий будинок та земельна ділянка знаходяться на території Рівненського району Рівненської області, тож в силу вимог ч.1 ст. 30 ЦПК України дана цивільна справа підсудна Рівненському районному суду Рівненської області.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Позивач, пред`являючи позов з вимогою майнового характеру про визнання права власності по 1/2 нерухомого майна за собою та ОСОБА_2 , вказав умовну вартість спірного майна в розмірі 3108000,00 грн, зважаючи на відсутність доступу до домоволодіння.

Виходячи із наведеного, позивач визначив ціну позову у розмірі 1514000,00 грн та слатив судовий розмір у сумі 15 140,00 грн.

Із наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу садового (дачного) будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,0221 га, кадастровий номер: :08:001:0095, цільове призначення: для індивідуального садівництва, який був укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 30 травня 2018 року вбачається, що згідно висновку із звіту про оцінку майна, його ринкова вартість становила 23 036, 00 грн.

Пунктом ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

У частині першій статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом ст.3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із ч.6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт №2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з положеннями п. 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Таким чином, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Водночас, як вказано в позовній заяві представником позивача - адвокатом Вітліною М.О., що ціна позову умовно приймається як 3108000,00 через відсутність доступу у позивача до спірного нерухомого майна.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Згідно з п. 38 Національного стандарту № 1 для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Згідно із п. 47 Національного стандарту №1 порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Відповідно до п.19 Національного стандарту № 2 порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння.

Пунктом 52 Національного стандарту № 1 регламентовано, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 168/828/16-ц вказано на те, що за змістом статей 12, 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює оспорювання в судовому порядку такого звіту.

Також варто зазначити, що документом, який визначає ринкову вартість майна, відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав, є звіт про оцінку майна виданий уповноваженим на те суб`єктом.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №358 від 21 серпня 2014 року строк дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Отже, долучені до позовної заяви документи не містять інформації про вартість нерухомого майна станом на дату звернення до суду з позовними вимогами.

Тож, з огляду на наведене суд відхиляє визначену позивачем умовну вартість спірного майна, оскільки за таких умов неможливо перевірити правильність сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків тривалістю десять днів з дня вручення ухвали.

У цей строк позивачу необхідно зазначити інформацію про ціну позову, виходячи з вартості спірного нерухомого майна станом саме на дату звернення з позовом, надати належні докази на підтвердження такої вартості, з урахуванням наведеного самостійно визначити розмір судового збору та доплатити різницю судового збору, визначену відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 353 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків заяви - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гладишева Х.В.