Провадження № 2-д/756/4/25
Оболонський районний суд міста києва
УХВАЛА

07 січня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Пукало А.В., розглянувши матеріали звернення громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей про повернення дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло звернення громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей про повернення дитини ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали звернення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно ст. 8 Конвенції будь-яка особа, установа або інший орган, які стверджують, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, може звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини.

Заява повинна містити:

a) інформацію про особу заявника, особу дитини і про особу того, хто підозрюється в переміщенні або утримуванні дитини;

b) якщо можливо, дату народження дитини;

c) підстави, на яких заявник вимагає повернення дитини;

d) всю наявну інформацію про дитину і про особу того, у кого ймовірно знаходиться дитина.

Заяву може бути доповнено:

e) завіреною копією будь-якого рішення або угоди, що має відношення до справи;

f) посвідченням або письмовим свідченням, виданим Центральним органом або іншим компетентним органом держави постійного проживання дитини або кваліфікованою особою, стосовно відповідного законодавства такої держави;

g) будь-яким іншим документом, що має відношення до справи.

Стаття 24 Конвенції також передбачає звернення із заявою, повідомленням або іншим документом до Центрального органу запитуваної держави.

Конвенція не перешкоджає особі звертатися до судових або адміністративних органів будь-якої Договірної держави, втім таке право передбачене виключно для заяв про порушення прав піклування або доступу відповідно до положень статей 3 або 21 Конвенції.

Відповідно до п. 2 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. № 952, функції центрального органу за Конвенцією виконує Мін`юст безпосередньо та через його територіальні органи та вживає всіх заходів для забезпечення негайного повернення дитини і виконання інших положень Конвенції.

Пунктом 9 вказаного Порядку передбачена процедура реєстрації заяви про сприяння поверненню дитини з України до іноземної держави, її перевірки, звернення до відповідних органів з метою встановлення місцезнаходження дитини, а також звернення через свій територіальний орган до суду з метою повернення дитини та забезпечує представництво інтересів заявника в судах та інших органах державної влади України з порушених питань.

Отже, фактична реалізація положень Конвенції передбачає вжиття органами Мін`юсту комплексу повноважень, спрямованих на встановлення обґрунтованості звернення, встановлення місцезнаходження дитини, захист прав заявника та дитини, у тому числі шляхом звернення до суду, тощо.

Таким чином, слід констатувати, що (1) звернення заявника за своєю природою є запитом про повернення дитини до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини, а не процесуальним документом в розумінні цивільного процесуального закону, розгляд якого належить до компетенції суду, (2) Конвенція та положення національного законодавства, які визначають порядок їх застосування на території України, передбачають ініціювання судового розгляду вказаного питання шляхом звернення до Міністерства юстиції України з подальшим, у випадку наявності підстав, зверненням міністерства з позовною заявою до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 1 ст. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження за зверненням заявника слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що Порядком визначений національний орган, до компетенції якого належить розгляд запитів в порядку ст. 8 Конвенції, звернення заявника слід скерувати на адресу Міністерства юстиції України з метою ефективного захисту прав особи, у тому числі дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за зверненням громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей про повернення дитини.

Направити зазначене звернення до Міністерства юстиції України для розгляду згідно з положеннями Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Пукало