Дата документу 17.01.2025 Справа № 314/3238/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №314/3238/24 Головуючий у 1-й інстанції: Кононенко І.О.
Провадження №22-з/807/8/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

17 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про ухвалення додаткового судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із удовим рішенням представник ОСОБА_1 , адвокат Ковальов Дмитро Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання про судові витрати відповідно до закону.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник, адвокат Ковальов Дмитро Валерійович -задоволено.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 180 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4500 грн.

Після винесення вказаної постанови, 06 січня 2025 року до Запорізького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі №314/3238/24, подана останнім засобами поштового зв`язку 02 січня 2025 року, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача 18 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всі документи, необхідні для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, подані до суду як додатки до позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В апеляційній скарзі на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Ковальов Д.В. просив вирішити питання про судові витрати відповідно до закону (а.с.65-67). В заяві про ухвалення додаткового рішення, адвокат Ковальов Д.В. зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанціях складають у розмірі 18 000, 00 грн, уточнюючи при цьому, що всі необхідні для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, подані до суду як додатки до позовної заяви (а.с.213-214).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 листопада 2024 року, розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Ковальова Д.В. на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року у справі №314/3238/24 постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.76-78, 81-83).

Постанова Запорізьким апеляційним судом у справі №314/3238/24 прийнята 30 грудня 2024 року (а.с.193-209). Копію постанови апеляційного суду в електронному вигляді доставлено зокрема до електронного кабінету представнику ОСОБА_1 адвокату Ковальову Д.В. 30 грудня 2024 року о 20:34:14, що підтверджується відповідною довідкою відповідального працівника суду про доставку електронного документу (а.с.212).

06 січня 2025 року до Запорізького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі №314/3238/24, подана останнім засобами поштового зв`язку - 02 січня 2025 року (а.с.213-215).

Отже, заяву про ухвалення додаткового судового рішення подано в строки, що встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у справі №314/3238/24 представляв адвокат Ковальов Д.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1182770 від 17 червня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 17 червня 2024 року (а.с.3).

17 червня 2024 року між адвокатом Ковальовим Д.В., що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 519 від 22 квітня 2005 року, виданого на підставі Рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 22 квітня 2005 року № 33, та ОСОБА_1 було укладено Договір № б/н про надання правової допомоги адвокатом (а.с.4-5).

Відповідно до п. 5.2 Договору, гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою угодою сторін та на момент підписання цього договору складає 18 000, 00 грн (а.с.5).

Частиною першою, третьою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі N 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі N 15/8/203/20.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі N 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі N 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі N 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

З наданих до заяви про ухвалення додаткового рішення документів вбачається, що судові витрати ОСОБА_1 пов`язані з правничою допомогою адвоката в суді першої та апеляційної інстанції складають 18 000, 00 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката під час розгляду справи №314/3238/24, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанціях.

За результатами перегляду рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року у справі № 314/3238/24 про відмову в задоволенні позову, яке постановою Запорізького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року скасовано та ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 180 000, 00 грн та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 500, 00 грн (а.с.193-209).

Згідно з матеріалами справи адвокатом Ковальовим Д.В. були надані наступні послуги ОСОБА_1 :

1) в суді першої інстанції - складання позовної заяви, здійснено відповідні дії щодо досудового врегулювання спору, направлено відповідні запити і заяви до АТ КБ «ПриватБанк» від 18 червня 2024 року за № 78 та від 08 липня 2024 року за № 105 (а.с.1-2, 12,15);

2) в суді апеляційної інстанції подача апеляційної скарги (а.с.65-67).

Установлено, що АТ КБ «ПриватБанк» подавало до Запорізького апеляційного суду заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу вважаючи їх недоведеними останнім відповідними належними доказами. Гонорар адвоката в загальній сумі 18 000, 00 грн з огляду на суть спору суперечить принципам справедливості та верховенства права (а.с.227-243).

Керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях підлягає частковому задоволенню, а саме в суді першої інстанції в сумі 3 000, 00 грн, в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000, 00 грн, який відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанціях.

Отже, заява про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а також у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим колегія суддів не бере до уваги доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що стороною позивача доказів сплати клієнтом адвокату гонорару не надано є безпідставними, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки викладенні в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

Щодо доводів АТ КБ «ПриватБанк» про недоведеність адвокатом наданих позивачу правової допомоги, відсутність доказів виконаних адвокатом робіт, колегія вважає безпідставними, оскільки правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності детального опису робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з правничою допомого адвоката, в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 5 000,00 грн на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про ухвалення додаткового судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 5 000, 00 грн.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткова повна постанова складена 17 січня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.