П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/1071/24

Провадження № 22-ц/4815/128/25

Головуючий у Млинівському районному

суді Рівненської області: суддя Феськов П.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

о 16 год. 07 хв. 14 жовтня 2024 року у

селищі Млинів Рівненської області

Повний текст рішення складено: 15 жовтня 2025 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що 11 червня 2024 року поліцейським взводу 3 роти 6 Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Безнюк К. Р. відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188. Відповідно до протоколу 11 червня 2024 року о 02 год. 15 хв. у Рівненській області, Дубенський район, селище Млинів, вул.Пушкіна, 26, він керував транспортним засобом "Skoda Roomster",реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої тимчасово обмежено право керування транспортним засобом на підставі постанови державного виконавця Вітрука В.О. від 15 травня 2018 року у виконавчому провадженні № 29296784 відповідно до ст. 71 п. 9 ч. 2 Закону України "Про виконавче провадження", за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 126 КУпАП.

11 червня 2024 року, вважаючи дії працівників патрульної поліції по складенню відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11 червня 2024 року неправомірними, він звернувся із письмовою скаргою за місцем проходження ними служби до начальника Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, у якій просив провести службове розслідування за цим фактом. При поданні скарги пред`явив оригінали постанов про скасування заходів примусового виконання у виконавчому провадженні № 29296784 від 09 вересня 2019 року та про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 29296784 від 09 вересня 2019 року.

22 липня 2024 року Млинівським районним судом Рівненської області ухвалено постанову у справі № 566/749/24, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Ця постанова набрала законної сили і є чинною. Вважає дії поліцейських протиправними, оскільки дослідивши надані ним докази його невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, вони всупереч вимогам закону склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. Разом з цим небажання керівника Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної полії Рівненській області Департаменту патрульної поліції з`ясувати обставини відповідно до чинного законодавства, залишення поза увагою і намагання приховати незаконні дії своїх підлеглих справили на нього гнітюче враження, викликали відчуття несправедливості, почуття розчарування, приниження, безпорадності, тривоги і невизначеності. Від цього він перебував і перебуває у стресовому стані.

Крім цього, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення працівниками патрульної поліції було вилучено його посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. Вилучення посвідчення водія призвело до того, що він не зміг його обміняти, адже при обміні це посвідчення підлягає вилученню. В результаті він залишився без посвідчення водія. Тому він не міг вільно при необхідності керувати транспортними засобами. Ці обставини перешкоджали йому своєчасно доставляти вкрай необхідні у той час ліки і медичні засоби хворій мамі, яка перебувала у лікарні в м.Луцьк та за деякий час померла. З тим, щоб доставити ліки у короткі терміни, змушений був наймати водіїв та оплачувати їх послуги. Також нагальна необхідність у користуванні автомобілем була викликана тим, що його дружина на той час була вагітною і її необхідно було доставляти до лікувального закладу. Неможливість користуватися транспортними засобами призвели до тяжких душевних страждань і переживань.

З наведених мотивів просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

На рішення суду Державною казначейською службою України подано апеляційну скаргу, де зазначалося, що судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликається, що позивач помилково визначив заявника відповідачем у справі, оскільки з урахуванням правових висновків Верховного Суду Державу Україна як відповідача у цій справі має представляти лише Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції. Тобто Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Тому стягнення моральної шкоди з держави в особі Державної казначейської служби України є необгрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Закриття адміністративного провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, адже є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обгрунтованого доведення. Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2024 року у справі № 566/749/24 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим зазначеним судовим рішенням не встановлено протиправність або незаконність дій працівників патрульної поліції відносно позивача. Більше того, ОСОБА_1 не надано до суду жодних доказів психологічного напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави його прав, що свідчить про недоведеність обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Скасування протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, позаяк така постанова безумовно не встановлює доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодовувати заподіяну шкоду.

Крім того, реалізація позивачем права на оскарження протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 .

З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції вказувало про відсутність у матеріалах справи будь-яких судових рішень, якими було би встановлено протиправність дій суб`єкта владних повноважень при складанні протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто дії поліцейських є законними та обґрунтованими. Заявлений ОСОБА_1 розмір моральної шкоди вважає неадекватним, адже не відповідає обставинам справи та не підтверджується відповідними доказами, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З постанови старшого державного виконавця Млинівського районного відділу державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Демко Р.В. про скасування заходів примусового виконання від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №29296784 видно, що відносно ОСОБА_1 скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3312, виданого 31 серпня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів (а.с. 8).

Постановою старшого державного виконавця Млинівського районного відділу державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Демко Р.В. про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 29296784 стверджується, що ОСОБА_1 скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, яке було встановлене постановою старшого державного виконавця Млинівського районного відділу державної служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Вікторуком В.О. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15 травня 2018 року у виконавчому провадженні №29296784 (а.с. 10).

11 червня 2024 року поліцейським взводу 3 роти 6 Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Безнюк К. Р. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188. Відповідно до протоколу 11 червня 2024 року о 02 год. 15 хв. в селищі Млинів по вул. Пушкіна, 26, Дубенського району Рівненської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Skoda Roomster",реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою державного виконавця Вітрука В.О. у виконавчому провадженні № 29296784 від 15 травня 2018 року на підставі ст. 71 п. 9 ч. 2 Закону України "Про виконавче провадження", за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с. 6).

Того ж дня позивач звернувся до Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області зі скаргою на неправомірні дії працівників патрульної поліції Безнюк К.Р. та Пилипчука І.В., у якій просив провести службове розслідування у зв`язку з наведеними обставинами (а.с.11-12).

Відділ організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області листом від 08 липня 2024 року вих. № 651/41/30-2024 повідомив ОСОБА_1 про те, що в діях поліцейських ВОНС в Дубенському районі УПП в Рівненській області ДПП не вбачається ознак дисциплінарного проступку, а підстав для подальшої їх оцінки в межах Дисциплінарного статуту органів Національної поліції України немає (а.с. 13-17).

Постановою Млинівського районного суду від 22 липня 2024 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 02 серпня 2024 року (а.с. 18-19).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу реалізації ОСОБА_1 суб`єктивного цивільного права на відшкодування завданої йому моральної шкоди з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 1, п.4 ч.1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), на яку покликається ОСОБА_1 , зроблений висновок, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень тощо). Підставою для відшкодування шкоди було закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд зазначив, що це не спростовує тих обставин, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Помимо іншого, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст.ст. 1173-1176 ЦК України; Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

При цьому це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, адже закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення вказує на те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Саме дії, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що Державна казначейська служба України відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09 лютого 2022 року у справі №757/6203/21-ц, від 23 лютого 2022 року у справі №757/23994/20-ц, від 28 квітня 2022 року у справі №464/5200/19, видно, що за правилами ч. 2 ст. 2 ЦК України кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі №76135803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц зазначалося, що у цивільному судочинстві держава бере участь як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу у суді. Отже, відповідачем у справі про відшкодування шкоди має бути Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.

Разом з тим Державна казначейська служба України згідно зі своїми функціональними обов`язками не може бути і не є учасником спірних правовідносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 07 вересня 2022 року у справі №641/4272/19 зробив висновок, що незалучення до участі у спорах з державою Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не Державна казначейська служба України. При цьому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Державну казначейську службу України.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Оскільки Державною казначейською службою України суб`єктивні цивільні права позивача не порушувалися, не оспорювалися і не не визнавалися, тому підстав для залучення цього органу до участі у справі у ОСОБА_1 не було.

Тобто у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України слід відмовити.

Разом з тим упостанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Тому належним і ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є стягнення з Державного бюджету України на його користь компенсації моральної шкоди.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд попередньої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби Українизадовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 14 жовтня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень компенсації моральної шкоди.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні вимог до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків