Провадження №2/752/2416/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс банк») про захист прав споживачів шляхом зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 05.06.2024 між ним та АТ «Сенс банк» було укладено Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 507018250. Даний Акцепт надійшов йому у вільному додатку як інформація щодо можливої зміни умов кредитування, про що він поставив цифрові символи «1122» як ознайомлення. Однак згодом, в мобільному додатку отримав уже підписану ним цифровими символами «1122» Угоду про надання споживчого кредиту № 507018250 від 05.06.2024, а також клопотання про можливість оформлення нового кредиту, підписані цифровими символами «1122».

Відповідно до Угоди (оферти) банк надає позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 227 215,09 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується прийняти кредит та повернути його разом із процентними платежами (розрахунково-касове обслуговування).

Відповідно до кредитного договору банк надає кредит строком на 120 місяців. Строк починає рахуватись із дня списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок.

На даний момент обов`язки за Угодою про надання кредиту №507018250 від 05.06.2024 він виконує відповідно до графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує.

Однак за Угодою про надання кредиту №507018250 від 05.06.2024 згідно з графіком місячних платежів до сум, що підлягають сплаті, включається плата за обслуговування кредитної заборгованості (встановлена як розрахунково-касове обслуговування»). Нарахування плати за обслуговування (комісії) є незаконним.

Вважає, що кредитний договір №507018250 від 05.06.2024 порушує його права як споживача, та підлягає визнанню нікчемним.

Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

АТ «Сенс банк» не повідомив його письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору №507018250 від 05.06.2024, чим ввів його в оману, оскільки йому бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні кредитного договору.

Просив:

зобов`язати АТ «Сенс банк» здійснити списання незаконно нарахованих сум, встановлених як плата за розрахунково-касове обслуговування за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05.062024, укладеною між ним та АТ "Сенс Банк" у розмірі 227 215,09 грн.,

покласти на АТ «Сенс банк» обов`язок зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості та незаконно нарахованих процентів за користування кредитом за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05.06.2024 в рахунок погашення суми заборгованості за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05.06.2024.

30.09.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що 29.12.2021 між АТ «Сенс Банк» та позивачем було укладено Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501413959 (далі - Кредитний договір 1).

Відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту №501413959 від 29.12.2021 сторони домовились про укладання угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

В подальшому Кредитний договір 1 реструктуризовано шляхом надання нового кредиту № 507018250 від 05.06.2024 для повернення заборгованості за кредитним договором 501413959 від 29.12.2021 у сумі 227215,09 грн.

Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору.

Підписанням оферти позивач підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки значенням абсолютного подорожчання кредиту, в тому числі інформацією, надання якої передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.

Позивач прийняв умови публічної оферти, АТ «Альфа-Банк» видав кредит позивачу, а відповідно пропозиція прийнята, договір укладений.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору (у редакції Закону №1734-VIII) містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону №1734-УІІІ (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту (це сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою. незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону № 1734- УІІІ.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Таким чином, Закон № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті ф та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, зокрема, комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Позивач підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 №501413959, в якому визначено умови кредитування, погодився на укладання оспорюваного договору та визначених та погоджених сторонами умовах.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що угодою про надання споживчого кредиту від 05.06.2024 №501413959 згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається плата за обслуговування кредитної заборгованості (встановлена як «Розрахунково-касове обслуговування»). Нарахування плати за обслуговування (комісії) вважає незаконним. Кредитний договір №507018250 від 05.06.2024 про надання йому кредитних коштів є таким, що порушує його права як споживача, та підлягає визнанню нікчемним. Паспорт споживчого кредиту не може бути взятий до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

05.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сенс банк» з клопотанням про оформлення нового кредиту в зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за кредитом №501413959 від 12.12.2021.

05.06.2024 ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту в АТ «Сенс банк», яким передбачено такі умови кредитування: тип кредиту - споживчий, сума кредиту - 227215,09 грн., строк кредитування- 120 місяців, мета кредиту - споживчі цілі, спосіб надання кредиту - безготівковий, процентна ставка - 4,99 відсотків річних, тип ставки - фіксована, незмінна, платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця - з 1 по 12 міс. -227,22 грн., з 13 по 24 міс. - 2272,15 грн.. з 25 по 120 міс. - 3408,23 грн., загальні витрати за кредитом - 419030,30 грн., річна реальна процентна ставка - 25,84 відсотків річних, графік платежів до 5 числа кожного місяця : з 1 по 12 міс .- 2636,08 грн., з 13 по 24 міс. - 4681,01 грн., з 25 по 120 міс. - 5817,09 грн., штрафи: за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів - 200 грн., за кожне прострочення платежу, що триває понад 5 днів та більше - 400 грн.

05.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Сенс банк» з офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501413959 на суму 227215,09 грн, на строк 120 місяців, під 4,99% річних, з фіксованою ставкою, під час користування кредитом запропонував надати йому банком послуги за обслуговування (управління) кредитом щомісячно: - з 1 по 12 міс. - 0,10 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, з 13 по 24 міс. - 1 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, з 25 по 120 міс. - 1,5 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ, комісійна винагорода за обслуговування (управління) кредитом сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком №1 до Угоди, дата повернення кредиту - 05.06.2034.

05.06.2024 банк акцептував пропозицію позивача на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501413959 на запропонованих ним умовах.

Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501413959 від 05.06.2024 встановлений щомісячний графік платежів, розрахунок загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх додаткових або супутніх послуг, яким передбачена щомісячна плата за розрахунково-касове обслуговування. Цей додаток був підписаний позичальником та банком.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування».

Частиною 2 ст. 8 Закон України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

доходи кредитодавця у вигляді процентів;

комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, оскільки 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», то ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Частинами 3, 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10.05.2007 Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила №168, що набрали чинності 05.06.2007. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10.06.2017.

Крім того, суд враховує правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, яка зазначила, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Судом встановлено, що Угода про надання кредиту №501413959 була укладена між сторонами 05.06.2024, умовами якої передбачено, що позивач зобов`язався сплачувати на користь банку плату за послуги за обслуговування (управління) кредитом щомісячно: - з 1 по 12 міс. - 0,10 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, з 13 по 24 міс. - 1 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, з 25 по 120 міс. - 1,5 % від суми кредиту, зазначеної в оферті від 05.06.2024 без ПДВ, а також комісійну винагороду за обслуговування (управління) кредитом щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком №1 до Угоди.

Докази того, що кредитний договір №507018250 від 05.06.2024 про надання позивачу кредитних коштів є таким, що порушує його права як споживача, відсутні, як і відсутні підстави для визнання кредитного договору чи його окремих положень нікчемним.

За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку здійснити списання незаконно нарахованих позивачу сум, встановлених як плата за розрахунково-касове обслуговування за Угодою про надання кредиту № 507018250 від 05.062024, та обов`язку зарахувати грошові кошти, сплачені позивачем як плата за обслуговування кредитної заборгованості та нараховані проценти за користування кредитом в рахунок погашення суми заборгованості, оскільки такі платежі передбачені Угодою про надання кредиту №507018250 від 05.06.2024 та були погоджені її сторонами при укладанні, а тому ці умови угоди підлягають виконанню позивачем.

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не вбачає існування законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. За встановлених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, а також ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс банк», місцезнаходження: м. Львів, вул. Велика Васильківська, б. 100, .

Рішення складене 16.01.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова