Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/21452/23

Номер провадження: 2/511/28/25

09 січня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

помічника судді Явдощук Р.В., який здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням судді,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

Учасники справи (в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів):

позивачка ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Ксенофонтова Ганна Ігорівна

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області з Приморського районного суду міста Одеси надійшла вказана позовна заява, згідно якої (з урахуванням уточнень від 24 січня 2024 року) ОСОБА_1 просила визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності подружжя на наступне майно:

-транспортний засіб марки «RENAULT», модель «DUSTER», VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2019 року випуску, бежевого кольору;

-земельну ділянку площею 0,0492 га з кадастровим номером :01:003:3990, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

та стягнути з відповідача компенсацію за частину майна в порядку поділу в розмірі 343 380,00 гривень.

Стислий виклад позиції позивачки.

В період шлюби сторони по справі придбали наступне майно:

-транспортний засіб марки «RENAULT», модель «DUSTER», VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2019 року випуску, бежевого кольору;

-земельну ділянку площею 0,0492 га з кадастровим номером :01:003:3990, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником вказаного майна відповідно до правовстановлюючих документів є позивачка.

Разом з цим, 2 листопада 2020 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси шлюб між сторонами розірвано, а відповідач спільно набуте майно утримує у себе.

Стислий виклад позиції відповідача.

Представник відповідача адвокат Ксенофонтова Ганна Ігорівна не заперечувала проти визнання спільної сумісної власності подружжя на вказане майно, однак заперечувала щодо розміру стягнення компенсації за частину майна в порядку поділу.

Процесуальні дії у справі (крім протокольних).

-10 листопада 2023 року позов Приморським районним судом міста Одеси передано за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області;

-14 грудня 2023 року суддею Роздільнянського районного суду Одеської області Івановою Ольгою Василівною позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків;

-9 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання;

-25 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції;

-29 лютого 2024 року суддя Ільяшук Антоніна Володимирівна прийняла в провадження справу, оскільки рішенням від 20 лютого 2024 року Вища рада правосуддя задовольнила заяву судді Іванової Ольги Василівни про відставку у зв`язку з поданням заяви;

-8 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, задоволено клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції;

-18 червня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Ксенофонтової Ганни Ігорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

-12 серпня 2024 року задоволено клопотання адвоката Ксенофонтової Ганни Ігорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

-25 жовтня 2024 року відмовлено адвокату Ксенофонтовій Ганні Ігорівні у поновленні пропущеного строку та повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

-12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

2 листопада 2020 року Приморським районним судом міста Одеси було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 393 (а.с. 9).

В період шлюбу, а саме: 26 серпня 2017 року сторони по справі придбали земельну ділянку площею 0,0492 га з кадастровим номером :01:003:3990, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку оформили на ОСОБА_1 , розмір частки 1/1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 95506465 (а.с. 10), вартість земельної ділянки відповідно до договору купівлі-продажу становить 25 000,00 гривень (пункт 5 Договору), ринкова вартість земельної ділянки складає 24 797,00 гривень (пункт 7 Договору) (а.с. 136 - 139).

Далі, 1 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ГРУП +» було укладено договір № 5393/401778 купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 придбала транспортний засіб марки «RENAULT», модель «DUSTER», VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , бежевого кольору, вартістю з урахуванням ПДВ 514 880,00 гривень (а.с. 140 - 147).

Сторонами у справі не заперечувалось, що вказане майно вони придбали в період шлюбу на спільні кошти.

Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачен о, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

При цьому ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (див.: постанови Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року в справі № 210/4854/15-ц, провадження № 61-30421св18 та від 03 червня 2020 року в справі № 487/6195/16-ц, провадження № 61-46326св18).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)).

Як встановлено судом, сторони по справі придбали транспортний засіб в період шлюбу за 514 880,00 гривень та земельну ділянку за 25 000,00 гривень.

Разом з цим, вказане майно перебуває у фактичному користуванні відповідача, позивачка не має можливості вказаним майном користуватись.

Водночас суд відхиляє аргументи сторін по справі щодо вартості майна, оскільки сторони не скористалися наданим їм процесуальним законом правом на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя. Жодних експертних висновків отриманих у досудовому порядку щодо вартості рухомого майна, не надано, а тому суд при визначенні розміру компенсації бере до уваги вартість транспортного засобу та земельної ділянки на час їх придбання.

При цьому, судом враховано, що представник відповідача при зверненні до суду із зустрічним позовом, вартість майна при його поділі визначав відповідно до договорів купівлі-продажу (а.с. 129 - 131).

У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Щодо аргументів представника відповідача про відсутність у ОСОБА_2 коштів, суд зазначає, що факт відсутності коштів для одномоментної виплати компенсації позивачці сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивачки треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на вказане майно, а стає її одноосібним власником, а тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачці не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Поділ рухомого майна відповідає принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, інтересам обох сторін та узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявлена ціна позовної заяви становить - 343 380,00 гривень.

Ставка судового збору за подання вказаної позовної заяви становить 3433,80 гривень (1 % від ціни позову).

ОСОБА_1 сплатила із вказаної суми судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (а.с. 39).

А тому з урахуванням пропорційності розміру задоволення позовних вимог, на позивачку покладається судовий збір у розмірі 734,40 гривень (1073,60 - 734,40 = 339,20), на відповідача 2 699,40 гривень (з яких 339,20 підлягають сплаті на користь позивачки, а 2360,20 на користь держави).

Керуючись статтями 81, 141, 178, 200, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя у розмірі на наступне майно:

-транспортний засіб марки «RENAULT», модель «DUSTER», VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2019 року випуску, бежевого кольору;

-земельну ділянку площею 0,0492 га з кадастровим номером :01:003:3990, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , транспортний засіб марки «RENAULT», модель «DUSTER», VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2019 року випуску, бежевого кольору; земельну ділянку площею 0,0492 га з кадастровим номером :01:003:3990, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , компенсацію за частину майна в порядку поділу майна подружжя в розмірі 269 940,00 гривень.

Право на частку сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , припиняється з дня отримання компенсації (частина 2 статті 364 ЦК України).

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 339,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 2360,20 гривень.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено - 20 січня 2025 року.

Суддя А. В. Ільяшук