ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/276/25 Справа № 203/3238/23 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - адвоката Сечко Сергія Володимировича на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 лютого 2020 року о 14 год. 45 хв. в м. Маріуполь по пр. Нікопольському 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та АТ «УКРПОШТА» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO 00349106 від 29 березня 2019 року, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що 02 березня 2020 року страхувальник звернувся до нього із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яку розглянуто та пошкодження автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що мала місце 29 лютого 2020 року, визнано страховим випадком та ПрАТ «СГ «ТАС» сплачено страхове відшкодування в розмірі 31 962,16 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра», яка здійснила виплату позивачу в розмірі 18 602,50 грн. (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіль потерпілого), що не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту. Отже, оскільки різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 13 359,66 грн., тому позивач вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. Таким чином, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 13 359,66 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн. (а.с.1-3)

Заочним рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування відмовлено.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням, ПАТ «СК «ТАС» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.4 ст.306 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається,що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АО3840454. (а.с.22)

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АО3840454, за яким ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» здійснила виплату в розмірі 18 602,50 грн. згідно платіжного доручення № 8182 від 26 листопада 2020 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого. (а.с.23)

Отже, як зазначає позивач, виплачена ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» сума страхового відшкодування не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу та різниця між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту та сумою страхового відшкодування за полісом № АО3840454 становить 13 359,66 грн. (31 962,16 грн. 18 602,50 грн. = 13 359,66 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди в розмірі 13 359,66 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, у зв`язку з врахуванням коефіцієнту зносу.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого, а тому в порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику.

За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів зазначає, що у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 686/17155/15-ц, вказав, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові від 28 червня 2023 року Верховний Суд у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/48467/21 погодився з думкою суду апеляційної інстанції і визнав обґрунтованим висновок про те, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням підлягає стягненню безпосередньо із винної у ДТП особи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з огляду на підстави та зміст позовних вимог, не врахував принцип повного відшкодування шкоди.

Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (ПрАТ «СК «Саламандра») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Nissan Primera» ОСОБА_1 та виплачено на користь позивача у даній справі страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто, відповідачем, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - адвоката Сечка С.В. підлягає задоволенню, а заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3405,00 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5675 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 22, 1166,1187, 1191 ЦК України, ст. 141,263, 367, 368, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - адвоката Сечка Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» () 13 359,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» ( ) судові витрати у розмірі 5 675,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: