печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 23-14/09 про надання позики.

Згідно п.1.1. Договору позики позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно п. 2.1. договору позики загальна сума позики за цим договором складає 17 858 доларів США 00 центів.

Проценти за надання позики та користування позикою встановлюються в розмірі 1,12 % від загальної суми позики, що визначена п. 2.1. договору за 1 календарний місяць користування позикою. (п. 2.2. договору позики).

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. Договору в строк до 14 березня 2021 року.

Позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. договору, 1 раз на місяць (щомісячно) в наступному порядку 200 (двісті) доларів США 00 центів в строк до 14 числа щомісяця.

В подальшому, 01 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 23/14-09 про надання позики від 14.09.2020 року.

Керуючись п. 10.1 Договору позики сторони домовились про наступне:

1. Викласти п. 2.1 розділу 2 договору «Сума позики та проценти» в наступній редакції: «2.1. Загальна сума позики за цим договором складає 35 335 доларів США 00 центів»

2. Викласти п. 4.2 розділу 4 договору «Строк користування позикою та порядок сплати відсотків» в наступній редакції:

« 4.1. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. договору в строк до 01 серпня 2021 року. Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. договору, 1 раз на місяць в наступному порядку: 4.2.1. 500 доларів США 00 центів в строк до 01 числа щомісяця.

3. Викласти п. 5.1. розділу 5 договору «порядок повернення позики» в наступній редакції: «5.1. позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі 35 335 доларів США 00 центів в строк до 01 серпня 2021 року».

Станом на 01 серпня 2024 року, розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором позики перед позивачем становить 42 658 доларів США 49 центів, що складається із:

- 35 335,00 дол. США - заборгованості за основною сумою боргу, що станом на 01 серпня 2024 року, відповідно до курсу валют НБУ (40,0063 грн. за 1 долар США), еквівалентно 1 366 945 гривень 01 копійок.

- 3800, 00 дол. США, заборгованості за відсотками, що станом на 01.08.2024 року, відповідно до курсу валют НБУ (40,0063 грн. за 1 долар США), еквівалентно 155 823,94 грн.

- 3523,49 доларів США 3% річних, що станом на 01.08.2024 року, відповідно до курсу валют НБУ (40,0063 грн. за 1 долар США), еквівалентно 144 485 гривень 29 копійок.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 35 335,00 дол. США, заборгованість за відсотками 3800, 00 дол. США, 3 % річних 3523,49 доларів США.

Ухвалою судді від 06 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутность, позовні вимоги просив 0задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 14 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 23-14/09 про надання позики.

Згідно п.1.1. Договору позики позикодавець зобов`язується передати у власність позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно п. 2.1. договору позики загальна сума позики за цим договором складає 17 858 доларів США 00 центів.

Проценти за надання позики та користування позикою встановлюються в розмірі 1,12 % від загальної суми позики, що визначена п. 2.1. договору за 1 календарний місяць користування позикою. (п. 2.2. договору позики).

Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. Договору в строк до 14 березня 2021 року.

Позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. договору, 1 раз на місяць (щомісячно) в наступному порядку 200 (двісті) доларів США 00 центів в строк до 14 числа щомісяця.

В подальшому, 01 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 23/14-09 про надання позики від 14.09.2020 року.

Керуючись п. 10.1 Договору позики сторони домовились про наступне:

1. Викласти п. 2.1 розділу 2 договору «Сума позики та проценти» в наступній редакції: «2.1. Загальна сума позики за цим договором складає 35 335 доларів США 00 центів»

2. Викласти п. 4.2 розділу 4 договору «Строк користування позикою та порядок сплати відсотків» в наступній редакції:

« 4.1. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі, що визначена п. 2.1. договору в строк до 01 серпня 2021 року. Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю проценти за користування позикою в розмірі, що визначений п. 2.2. договору, 1 раз на місяць в наступному порядку: 4.2.1. 500 доларів США 00 центів в строк до 01 числа щомісяця.

3. Викласти п. 5.1. розділу 5 договору «порядок повернення позики» в наступній редакції: «5.1. позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в сумі 35 335 доларів США 00 центів в строк до 01 серпня 2021 року».

Станом на дату подання позову відповідач свої зобов`язання зі сплати боргу не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга цієї статті).

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження укладання договору позики, позивач надав договір позики від 14 вересня 2024 року №23-14/09, розписку від 14 вересня 2024 року та від 26.06.2023 року, а також додаткову угоду від 01 лютого 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1194 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Щодо вимоги про стягнення 3 відсотків річних, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Датою прострочення зобов`язання слід вважати 02 серпня 2021 року, а отже із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 3 523,49 доларів США.

Таким чином, слід дійти висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 42 658 доларів США 49 центів.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 15 140 грн.

Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу то питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 192, 193, 524, 526, 530, 545, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 42 658 доларів США 49 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 15140 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Печерським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Печерського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2025 року.

Суддя О. Л. Бусик