ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Київ

справа № 522/13655/20

провадження № 61-16368св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року в складі судді Петренка В. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року в складі колегії суддів: Сегеди С. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 137 20,00 грн.

Позов мотивований тим, що починаючи з 2008 року ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ОСОБА_4 з проханням надати їй в борг для особистих потреб грошові кошти. З кожним разом, сума основного боргу збільшувалась, проте кошти позикодавцю не повертались. У 2017 році ОСОБА_4 звернувся до позичальника з проханням написати розписку про отримання грошових коштів в борг. Станом на дату укладення розписки - 03 квітня 2017 року, основна сума боргу склала 70 000,00 доларів США.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_4 уклав з ним договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за зобов`язанням, за умовами якого ОСОБА_4 відступив йому право вимоги до ОСОБА_3 за розпискою від 03 квітня 2017 року на суму 70 000,00 доларів США.

Розписка була написана ОСОБА_3 власноруч, за відсутності будь-якого фізичного, психологічного тиску або під впливом тяжкої обставини. Крім того, сам факт власноручного заповнення певних граф розписки ОСОБА_3 та отримання нею грошових коштів підтверджується підписами двох свідків.

Відповідно до цієї розписки ОСОБА_3 зобов`язалсь повернути ОСОБА_4 борг до 03 серпня 2018 року, однак вказані кошти не були повернуті в повному обсязі.

У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором позики, ОСОБА_4 звернувся з позовом до Приморського районного суду м. Одеси, в ході розгляду якого стало відомо про те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вказані обставини, він як новий кредитор померлої дійшов висновку про необхідність закриття провадження у цій справі та подання нового позову до дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка є її спадкоємцем.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав докази отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , проведення оцінки спадкового майна, відтак суд не може пересвідчитись в дотриманні позивачем та ОСОБА_4 шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлої ОСОБА_5 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_6 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18, від 16 січня 2019 року у справі № 388/1354/17, від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 531/152/19, від 07 липня 2023 року у справі № 206/501/20, від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14, від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також вказував, що судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

02 лютого 2024 року справа № 522/13655/20 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 квітня 2017 року ОСОБА_3 склала розписку, відповідно до якої взяла для особистих потреб в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 70 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 831 200,00 грн, та зобов`язалась повернути вказаний борг до 03 серпня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Згідно заповіту АВВ № 850938 від 07 жовтня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 10776, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла своїй дочці ОСОБА_2 належну їй частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кузішиної І. Д. № 21/01-16 від 02 липня 2019 року, після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 6/2018. ОСОБА_2 своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкову справу заведено 19 листопада 2018 року, свідоцтва про право на спадщину ще не видавались.

31 жовтня 2019 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_1 договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за зобов`язанням. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_4 відступив шляхом продажу новому кредитору ОСОБА_1 право вимоги попереднього кредитора до зобов`язаних осіб та їх поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки за договором позики.

Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 31 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 право вимоги до ОСОБА_2 за розпискою від 03 квітня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_4 грошові кошти. Внаслідок укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за вказаним зобов`язанням він набув право вимоги до ОСОБА_3 . У зв`язку з її смертю належним відповідачем за вимогами про стягнення коштів за договором позики є дочка померлої ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті матері.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав докази отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , проведення оцінки спадкового майна, тому суд не може пересвідчитись в дотриманні позивачем та ОСОБА_4 шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлої ОСОБА_5 та визначити межі відповідальності спадкоємців боржника.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_2 в установлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка згідно частини п'ятої статті 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини, та відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на цю спадщину.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, обов`язок доведення обсягу спадкового майна та його вартості покладається на спадкоємця, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц (провадження № 61-44960св18).

Апеляційний суд на наведене увагу не звернув, помилки, допущені судом першої інстанції, не виправив.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов