Справа № 718/76/24
Провадження 2/718/13/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря судового засідання Харабара А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №718/76/24 за позовом ОСОБА_1 (с.Ставчани Чернівецького району Чернівецької області), інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу),-

за участю: представника позивача Тарновецького В.І.

представника відповідача Самокиша В.Ю.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог позивача, з урахуванням змінених позовних вимог та заперечень відповідача.

У січні 2024 року адвокат Тарновецький В.І. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Сенс - Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03 жовтня 2003 року між позивачкою та ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В. було укладено Договір №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний»).

Згідно пункту 1.1. Договору банк відкриває Клієнту депозитний рахунок за №2620, а Клієнт вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 30 000 гривень, з нарахуванням відсотків 20% річних.

Представник позивач вказує, що у відповідності до умов Договору позивач внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 30 000 грн., а в подальшому 07.06.2010 року згідно розпорядження від 07.06.2010 року поповнила вклад на суму 20 000 грн. Загальна сума вкладу склала 50 000 грн.

Позивач стверджує, що після укладання договору вона щомісячно, а потім раз у три місяці отримувала відсотки по депозитному вкладу, а депозитний договір пролонговувався. Востаннє ОСОБА_1 отримала відсотки по депозиту у вересні 2014 року.

Також представник позивача зазначає, що у листопаді 2014 року ОСОБА_1 стало відомо, що керівник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. зникла, привласнивши депозити вкладників, внаслідок чого позивач звернулась до ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про повернення вкладу на що отримала відповідь, що вказаний нею договір банківського вкладу не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. Кошти розміщені в банку в розмірі 50 000 грн. залишилися неповернутими.

Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу. Дії банку вважає неправомірними, оскільки банк не виконав своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи, позивач змінила предмет позову, шляхом подання позовної заяви в новій редакції, в якій доповнила позовну вимогу про стягнення коштів додатковою вимогою про визнання дійсним Договору банківського вкладу №18 від 03.10.2003 року.

З посиланням на відповідні правові норми, правові висновки Великої палати Верховного Суду та докази, просить позов задовольнити, стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 105 403,67 гривень, яка складається з неповернутого банківського вкладу у розмірі 50 000 гривень, інфляційних втрат у розмірі 45 306,41 гривень, трьох відсотків річних у розмірі - 10 097,26 гривень та визнати дійсним Договору банківського вкладу №18 від 03.10.2003 року.

Короткий зміст відзиву відповідача.

Представником АТ «Сенс Банк» Самокишою В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказується на те, що АТ « Сенс Банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначає, що зазначений позивачем договір банківського вкладу не укладався, а кошти на рахунок банку не вносилися. Позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів.

Вказує, що у відповідності до ст.1059 ЦК України Договір банківського вкладу №18 від 03.10.2003 року є нікчемним, оскільки письмова форма не додержана.

Зазначає, що договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми.

Проте, позивачем не надано банківської виписки на підтвердження внесення коштів чи інших належних документів на підтвердження внесення коштів на депозит.

Відповідач вважає, що додана до позову копія розпорядження не може бути належним та допустимим доказам у справі, адже не відповідає встановленим законодавством вимогам до касових документів.

Відповідач також вважає безпідставною вимогу про визнання дійсним договору банківського вкладу №48 від 03.10.2003 року, оскільки на думку відповідача вимоги статті 218 ЦК України не поширюються на правовідносини сторін.

Відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення банківського вкладу та до вимоги про визнання дійсним договору, оскільки на думку відповідача такі заявлені після спливу строку позовної давності, що є підставо для відмови у задоволенні цих вимог згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник відповідача, адвокат Самокиша В.Ю., 26.01.2024 подала відзив на позовну заяву, а також низку письмових заяв та клопотань, у яких просила: зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №718/470/17 по обвинуваченню колишнього начальника відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 за ч.ч.3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України; залучити в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України та ОСОБА_3 ; витребувати від ГУ ДПС у Чернівецькій області та ОСОБА_1 інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2003 року по 31.12.2014р., та від позивачки витребувати оригінали договорів, розпоряджень та документів, які підтверджують її твердження про отримання відсотків за договором №18 від 2003 року, визнати обов`язкову участь позивача в судових засіданнях.

Надалі представником позивача, адвокатом Тарновецьким В.І., 04.03.2024 року подано до суду позовну заяву в новій редакції з позовними вимогами про визнання дійсним Договору на відкриття депозитного рахунку та стягнення депозитних коштів.

Представником відповідача АТ «Сенс Банк» Самокишою В.Ю. подано відзив на позов в новій редакції, та клопотання про відмову у прийнятті позовної заяви у новій редакції та її повернення, про залишення позовної заяви у новій редакції без руху, та про направлення справи за підсудністю.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2024 року прийнято до розгляду у новій редакції позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу. Клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про відмову у прийнятті позовної заяви у новій редакції та її повернення; про залишення позовної заяви у новій редакції без руху; про направлення справи за підсудністю - залишено без задоволення.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2024 року клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про витребування доказів, залучення третіх осіб та зупинення провадження у справі - залишено без задоволення. Визнано обов`язковою явку позивачки ОСОБА_1 в судове засідання для дачі особистих пояснень. Окрім того, даною ухвалою закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Тарновецький В.І. до Акціонерного товариства «СенсБанк» про захистправ споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу), та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції.

Позиція представників сторін в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тарновецький В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Окрім того, представник позивачки адвокат Тарновецкий В.І. зазначив, що ініціатором початку кримінального провадження щодо керівника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 був саме ПАТ Укрсоцбанк, бо визнавав, що керуюча відділенням Василькова Г.В. отримувала кошти від громадян, укладала з ними договори банківського вкладу, видавала розпорядження, скріплювала їх підписом та печаткою банку, а отримані кошти привласнювала.

Представник позивачки вказував, що під час досудового слідства було проведено судово-почеркознавчу та технічну експертизу документів, якими підтверджується підписання уповноваженою особою банку договору банківського вкладу та банківського розпорядження, а також проставлення на даних документах кліше печатки банку, що свідчить про наявність між сторонами договірних відносин. Також представник позивачки зазначив, що під час досудового слідства сам банк долучив до матеріалів кримінального провадження докази того, що керуюча Кіцманського відділення банку Василькова Г.В. була уповноважена на укладення договорів банківського вкладу та здійснення розрахункових операцій, а тому просив позов задовольнити та стягнути з відповідача внесені на депозит кошти.

Представник відповідача АТ «СенБанк» адвокат Самокиша В.Ю. просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видачі розпоряджень взагалі не передбачено, кошти не вносились в касу банку. Зазначила, що ст. 218 ЦК України щодо визнання правочину дійсним стосується лише договорів, що укладені усно, а тому не може застосовуватися у даній справі. Окрім того, представник відповідача АТ «СенсБанк» Самокиша В.Ю. просила суд застосувати строк позовної давності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03.10.2003 року між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») в особі начальника Кіцманського відділення №933 ОСОБА_3 було укладено Договір №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний»).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.3. Договору банк відкрив Клієнту депозитний рахунок за №2620, а Клієнт вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 30 000 гривень на умовах, визначених цим Договором,з нарахуванням відсотків у розмірі 20% річних.

Згідно п.1.2 Договору депозитний вклад залучається на строк дванадцять місяців з 3 жовтня 2003 року по 3 жовтня 2014 року.

Вказаний договір містить підпис начальника Кіцманського відділення Василькової Г.В., відбиток кліше печатки «Укрсоцбанку», а також підпис позивача. У вказаному договорі, позивач зазначена як ОСОБА_4 (а.с.15-16).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 09 жовтня 2003 року у зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивача змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.14).

З банківського розпорядження від 07.06.2010 року на якому проставлений підпис керуючої Кіцманського відділення Василькової Г.В. та міститься відбиток печатки банку, вбачається, що банківський вклад у розмірі 30 000 грн. було поповнено на суму 20 000 грн. Загальна сума вкладу після поповнення склала 50000 грн. У вказаному розпорядженні зазначено, що клієнтом банку є ОСОБА_1 та зазначено реквізити договору згідно якого обліковується депозитний вклад: дата договору 03.10.2003 року; номер договору - №18 (а.с.17)..

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач 24 листопада 2014 року письмово зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» (заява від 24.11.2014р.) стосовно укладеного договору банківського вкладу та повернення грошових коштів, про що відображено у службовому розслідуванні ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.03.2015 року проведеного Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років (порядковий номер за яким ОСОБА_1 зазначена у службовому розслідуванні у списку осіб, які звернулися до ПАТ «Укрсоцбанк» №13).

Повернення позивачу банком коштів матеріали справи не містять.

Судом також встановлено, що 20.11.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою про вчинення злочину, у зв`язку із тим, що 20.11.2014 в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 Василькова Г.В., зловживаючи своїм службовим становищем, на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб значні суми коштів, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала з ними фіктивні депозитні угоди. При цьому, кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. ОСОБА_3 періодично цим особам виплачувались депозитні проценти. Просив прийняти заяву про злочин та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст..190-192 КК України (а.с.18-19).

06.03.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що ОСОБА_3 з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк».

В матеріалах службового розслідування також зазначено, що відповідно до п.34 Посадової інструкції до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності, а згідно довіреності ОСОБА_3 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк».

Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2КК України, ОСОБА_3 серед іншого обвинувачується в тому, що: «перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення № 933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в м. Кіцмань по вул. Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 грн. для відкриття депозитного рахунку на її ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти ОСОБА_3 в касу банку не внесла, та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_3 в службовому кабінеті банку склала договір № 18 банківського вкладу «Інвестиційний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок №2620 на суму 30000 грн., з нарахуванням 20 % річних. Договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ«Укрсоцбанк» «Каса №1» та передала ОСОБА_1 .

Надалі ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи у службовому кабінеті Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», діючи умисно, протиправно, отримала від ОСОБА_1 07.06.2010 нібито для поповнення депозитного рахунку 20000 грн., якими, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа на свою користь, не вносячи їх в касу банку, не відображаючи дані операції по обліках банку. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_3 видавала ОСОБА_1 розпорядження на внесення коштів на депозит, які підписувала від свого імені, завіряла печатками Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, в період часу з 03.10.2003 по 07.06.2010 року ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами ОСОБА_1 в сумі 50000 грн.

ОСОБА_1 по даному кримінальному провадженні визнана потерпілою особою. (а.с.25-29).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи документів №98-К від 28.01.2015 року, проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області, що проводилась в межах кримінального провадження №0000622, підтверджується, що підписи на договорі №18 на відкриття депозитного рахунку від 2003 року укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 у розділі «Банк», нижче прізвища « ОСОБА_7 » та розпорядженні на поповнення вкладу від 07.06.2010 року виданому на ім`я ОСОБА_1 у графі «керівник підрозділу» виконані ОСОБА_3 (а.с.110-128).

За результатом проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області в межах кримінального провадження №0000622 судово-технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року підтверджується, що відбиток печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»*Україна м.Чернівці*Укрсоцбанк №6 09356017», що нанесений на договорі №18 на відкриття депозитного рахунку від 2003 року укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 нанесені кліше печатки - «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.Чернівці * Укрсоцбанк №6 09356017», зразки якої надано на дослідження (а.с.32-40).

За результатом проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області в межах кримінального провадження №0000622 судово-технічної експертизи документів №209-К від 24.02.2015 року підтверджується, що відбиток печатки «м.Київ * Україна * Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Хмельницька обласна філія *Ідентифікаційний код 09315018 * Укрсоцбанк», що нанесений на розпорядженні на поповнення вкладу від 07.06.2010 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , нанесені кліше печатки - «м.Київ * Україна * Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Хмельницька обласна філія *Ідентифікаційний код 09315018 * Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження (а.с.77-109).

Правонаступником «Укрсоцбанку» згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відповідач - АТ «Сенс Банк» .

Норми права, які застосував суд при ухваленні рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін та позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.1ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та облік на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції);договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту;

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу IІ Інструкції №174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, то недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Окрім того, оскільки відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку, то необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц зроблено висновок, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми (див. пункти 67, 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

Суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (див. пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19)).

Схожі за змістом висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15.

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року).

Звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивач правомірно сподівався на належне оформлення вказаного депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій покладено на банківську установу.

При цьому, саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення ними вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Таким чином, неналежна організація роботи структурних підрозділів банківських установ, відсутність належного рівня контролю зі сторони правління банків за роботою працівників своїх структурних підрозділів, неякісний підбір кадрів для роботи у зазначених підрозділах, низький рівень програмного комп`ютерного забезпечення роботи структурних підрозділів та інше, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні позовів споживачів про повернення банківських вкладів у разі зловживання банківськими працівниками, наділеними правами на укладання цивільно-правових угод своїми службовими обов`язками.

У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15 (провадження № 14-20цс21) Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Отже, наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх (див. також постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18)).

Твердження представника відповідача на відсутність підстав для врахування судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц через відсутність обвинувального вироку відносно колишнього начальника Кіцманського відділення банку ОСОБА_3 є помилковим, оскільки суд при розгляді даної справи враховує й інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у цій постанові, а не лише про наявність вироку, які є релевантними для цієї справи.

При цьому, суд зауважує, що питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за відповідними договорами.

Тлумачення частини третьої статті 1060 ЦК України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

У даній справі, яка розглядається, судом встановлено, що 03 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) та АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення №933 ОСОБА_3 (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») було укладено Договір №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») відповідно до якого банк відкрив депозитний рахунок за №2620, а Клієнт вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 30 000 гривень на умовах, визначених цим Договором, з нарахуванням відсотків у розмірі 20% річних. Вказаний договір начальник Кіцманського відділення банку Василькова Г.В. підписала від імені банку, завірила його банківською печаткою та видала його позивачу.

Доказів того, що начальник Кіцманського відділення банку Василькова Г.В. не підписувала Договір №18 на відкриття депозитного рахунку від 03.10.2003 року суду не надано.

Навпаки, матеріали справи містять висновок судово-почеркознавчої експертизи документів №98-К від 28.01.2015 року, проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області, що проводилась в межах кримінального провадження №0000622, яким підтверджується, що підписи виконані на договорі №18 на відкриття депозитного рахунку від 2003 року укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 у розділі «Банк», нижче прізвища « ОСОБА_7 » та розпорядженні на поповнення вкладу від 07.06.2010 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , у графі «керівник підрозділу» виконані ОСОБА_3 .

Також матеріали справи містять висновки технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року та №209-К від 24.02.2015 року, проведених НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області в межах кримінального провадження №0000622, відповідно до яких відбитки кліше печатки банку, що нанесені на договорі №18 на відкриття депозитного рахунку від 2003 року укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 та розпорядженні на поповнення вкладу від 07.06.2010 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 , нанесені кліше банківської печатки, зразки якої надано на дослідження.

Суд відхиляє твердження відповідача, що незрозумілим є те, що саме досліджував експерти, оскільки документи на експертизу надійшли в неупакованому вигляді.

Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи документів від 28.01.2015 року №98-К в даному висновку (дослідницька частина) зазначено, що об`єкти та зразки доставлені на дослідження упакованими в поліетиленовий пакет білого кольору до якого за допомогою липкої стрічки прикріплений аркуш білого кольору з розмірами сторін 210х148мм. На аркуші паперу наявні друковані записи та підпис барвником чорного кольору. Упаковка не порушена та забезпечує зберігання об`єктів дослідження та зразків й запобігання несанкціонованому доступу. Кількість та перелік відповідає кількості та переліку, вказаному у постанові про призначення експертизи.

Вищевказані обставини спростовують твердження відповідача про передачу документів на експертизу в неупакованому вигляді.

Окрім того, як вбачається з висновку технічної експертизи документів №209 від 24.02.2015 року в даному висновку (дослідницька частина) зазначено, що матеріали на дослідження передані після проведення судової почеркознавчої експертизи №98-К в цьому ж кримінальному провадженні. На тильній стороні досліджуваних об`єктів наявний відбиток штампу «УМВСУ в Чернівецькій обл.НДЕКЦ ОБ`ЄКТ ДОСЛІДЖЕННЯ Експертиза…». Зразки на дослідження доставлені без упаковки слідчим при постанові, що виконується. Кількість об`єктів відповідає переліку вказаному у постанові. Всі надані зразки підписані експертом.

Також, як вбачається з висновку технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 року в даному висновку (дослідницька частина) зазначено, що об`єкти та зразки доставлені на дослідження нарочним в неупакованому вигляді. Їх кількість та перелік відповідає переліку вказаному у постанові про призначення експертизи. Надані об`єкти дослідження підписані експертом, на них нанесені відбитки штампу «НДЕКЦ при УМВСУ в Чернівецькій обл. ОБ`ЄКТ ДОСЛІДЖЕННЯ».

Окрім того, у кожному із даних висновках експертом чітко перелічено документи, які надійшли на експертизу в межах кримінального провадження, та які були предметом дослідження експерта, а саме: Договір №18 на відкриття депозитного рахунку від 2003 року укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 та розпорядження на поповнення вкладу від 07.06.2010 року видане на ім`я ОСОБА_1 .

З цих підстав, суд відхиляє твердження відповідача про те, що йому є незрозумілим, що за документи досліджував експерти.

Суд вважає за необхідне зазначити, передача письмових документів на експертизу в не упакованому вигляді не має наслідком обов`язкову недійсність такої експертизи. Сторона у справі, яка оскаржує висновок експертизи з такої підстави повинна навести обґрунтовані підстави, які викликають сумнів у результатах такої експертизи (зокрема, суперечність її висновків іншим доказам у справі, тощо). Сама по собі не згода з результатом експертизи не є підставою для призначення повторної експертизи.

Суд також відхиляє твердження відповідача, що Договір №18 на відкриття депозитного рахунку від 03.10.2003 року, що укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 є нікчемним з підстав, що в договорі не зазначено дату укладення договору.

Як вбачається з преамбули договору даний договір укладено «__» _____ 2003 року. В самому договорі в п.1.2 зазначено, що депозитний вклад залучається на строк дванадцять місяців з «3» жовтня 2003 року по «3» жовтня 2014 року. В розпорядженні від 07.06.2010 року на поповнення вкладу зазначено реквізити договору згідно якого обліковується депозитний вклад: Дата договору 03.10.2003 року. Номер договору - №18. Клієнт ОСОБА_1 .

З цих підстав, судом встановлено, що датою укладення договору Договір №18 на відкриття депозитного рахунку, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та позивачем є «03» жовтня 2003 рік.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що Договір №18 на відкриття депозитного рахунку від 03.10.2003 року є нікчемним з підстав того, що позивачем на надано касового документа на внесення на депозит 30000 грн. на момент укладення договору.

Позивачем в підтвердження наявності депозиту в банку надано банківське розпорядження від 07.06.2010 року на поповнення вкладу згідно Договору №18 на відкриття депозитного рахунку від 03.10.2003 року, складене банком та підписане уповноваженою особою банку керівником Кіцманського відділення Васильковою Г.В. з проставленням відбитку штемпеля печатки банку, в якому зазначено, що сума депозиту за договором №18 від 03.10.2003 року станом на 07.06.2010 рокустановила 30000 грн. Цього дня, 07.06.2010 року, ОСОБА_1 було поповнено вклад на суму 20000 грн., внаслідок чого загальна сума вкладу збільшилася до 50000 грн.

Дане розпорядження укладене у письмовій формі та містить відповідні реквізити, які надають можливість суду встановити факт розміщення позивачем банківського вкладу в банку, зокрема, в банківському розпорядженні вказана назва банківської установи, в розпорядженні вказана дата здійснення касової операції, зазначена сума вкладу станом на день здійснення касової операції, зазначено особу в інтересах якої здійснювалася поповнення вкладу, зазначено суму поповнення вкладу та загальна сума банківського вкладу після поповнення. Банківське розпорядження підписане уповноваженою особою банку з проставленням печатки банку.

З огляду на викладене, дане банківське розпорядження містить всі необхідні реквізити «банківської виписки», а також відповідні реквізити «іншого документа» в розумінні Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174, тобто документа який підтверджує наявність у фізичної особи банківського вкладу в банку.

Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що вказане розпорядження не може бути взяте до уваги як доказ, оскільки судом в судовому засіданні безпосередньо досліджувалися положення Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») від 03.10.2003 року та банківське розпорядження від 07.06.2010 року, і судом зроблено висновок про відповідність даних документів положенням законодавства, а також відповідність відповідних реквізитів банківського розпорядження та посилання на відповідний депозитний договір №18 від 03.10.2003 року в межах якого банком було видано банківське розпорядження на поповнення вкладу.

Суд не вважає правильним застосовувати «надмірний формалізм» щодо форми та змісту документів банківського вкладу про що стверджує відповідач, оскільки споживач у правовідносинах з банком є слабшою стороною договору, і йому може бути невідомо про всі нюанси при оформленні банківських документів. Тим більше, обов`язок щодо належного оформлення банківських документів лежить саме на банківській установі.

При цьому, станом на момент оформлення Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») від 03.10.2003 року та видачі банківського розпорядження від 07.06.2010 року начальник Кіцманського відділення банку Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб.

На вимогу позивача вклад в розмірі 50 000 грн. повернуто їй не було, доказу протилежного суду не надано, отже є підстави для захисту прав вкладника ОСОБА_1 ,, шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі №175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) зазначено, що: «місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення вказаних депозитних договорів підтверджується Витягом з електронного додатка до договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-244цс21). Банк не спростував ані факту укладення депозитних договорів з позивачем, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника. Колегія суддів вважає неприйнятними висновки апеляційного суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договорів банківських вкладів та зарахування коштів на рахунки, оскільки доказами зарахування коштів є лише оригінали договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів на банківські рахунки, яких позивач не надав. Суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів на підставі наданого позивачем Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» та формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду».

У вказаній справі №175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 липня 2023 року відступила від деяких попередніх висновків Верховного Суду про нікчемність договору банківського вкладу внаслідок відсутності у позивача на момент розгляду справи в суді договорів банківського вкладу і касових документів на внесення коштів на депозит за цими договорами, у разі якщо наявність договірних відносин між банком і вкладником підтверджується іншими доказами, які за своїм юридичним змістом фактично можуть бути формою банківської виписки (довідки) за банківським договором позивача.

У подальшому, у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі №718/2832/23 (провадження № 61-3622св24), яка прийнята в аналогічній справі за позовом вкладника ПАТ «Укрсоцбанк» до правонаступника банку АТ «Сенс Банк» за фактичних обставин справи щодо відсутності у вкладника на руках та відсутності в матеріалах справи договору банківського вкладу, а також відсутності банківських розпоряджень на внесення частини вкладу, Верховний Суд застосував висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає, що наявне у даній справі банківське розпорядження на поповнення вкладу від 07.06.2010 року є достатнім та належним доказом, який свідчить про наявність між сторонами договірних відносин, а також наявність у позивача депозиту в банку та його фактичну суму, оскільки таке розпорядження за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по банківському вкладу згідно Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») від 03.10.2003 року.

Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що Договір №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний» )між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем не укладався, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними.

Обставини того, що ОСОБА_3 в період укладення Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») та видачі розпорядження від 07.06.2010 року була начальником Кіцманського відділення «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається та підтверджується службовим розслідуванням банку, а належність ОСОБА_3 підпису, як уповноваженій особі банку на Договорі №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») та видачі розпорядження на поповнення вкладу від 07.06.2010 року належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачці на її вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів (суми банківського вкладу) з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)).

У даній справі, на підставі зібраних та поданих сторонами доказів, висновок про наявність між позивачем та банком договірних відносин, а також висновок про внесення позивачем до банку банківського вкладу, є більш вірогіднішим ніж протилежний.

Щодо позовної давності

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу (24.11.2014 року), сума вкладу внесена позивачем до даного банку залишається неповернутою. Відповідачем у поданому відзиві заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (стаття 257 ЦК України).

Разом з тим, згідно пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі №718/2832/23 (провадження № 61-3622св24), яка прийнята в аналогічній справі за позовом вкладника ПАТ «Укрсоцбанк» до правонаступника банку - АТ «Сенс Банк» зазначено, що: «Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою. Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справа № 201/3716/13 (провадження № 61-1933св23)).

Таким чином, суд відхиляє твердження позивача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Щодо позовної вимоги про визнання дійсним договору банківського вкладу

Частиною 1 статті 1059 ЦК України встановлено договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту .

Згідно положень ч.2 ст.1059 ЦК України у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Разом з тим, спірний договір було укладено 03.10.2003 року, ще під час дії Цивільного кодексу Української РСР, який не містив положень щодо нікчемності договору банківського вкладу з підстав відсутності у вкладника документа, що підтверджує внесення коштів у касу банку.

Цивільний кодекс України та відповідні положення статті 1059 ЦК України набрали чинності 01.01.2004 року, тобто вже після укладення Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») від 03.10.2003 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для кваліфікації спірного договору як нікчемного у відповідності до положень ч.2. ст.1059 ЦК України - немає.

Згідно положень ст.153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Договір №18 на відкриття депозитного рахунку (Вклад «Інвестиційний») від 03.10.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено у письмовій формі. В даному договорі містяться всі істотні умови, які притаманні договору банківського вкладу.

Окрім того, 07.06.2010 року позивачем банківський вклад згідно договору №18 від 03.10.2003 року був поповнений на 20000 грн. Згідно банківського розпорядження на поповнення вкладу від 07.06.2010 року, яке підписана керівником банку з проставленням кліше печатки банку загальна суму вкладу після поповнення склала 50000 грн.

Письмове банківське розпорядження на поповнення вкладу від 07.06.2010 року за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) про касову операцію, яка відбулася 07.06.2010 року по Договору №18 від 03.10.2003 року.

Таким чином, банк письмово підтвердив наявність у ОСОБА_1 банківського вкладу, прийнявши на депозит додатковий вклад, та склавши про це відповідний письмовий документ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 травня 2020 року у справі №750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказала, що стаття 215 ЦК України визначає загальні засади недійсності правочину. Відповідно до частини другої цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Тож визнання нікчемного правочину дійсним на підставі рішення суду є можливе у випадках, прямо встановлених цивільним законодавством, тоді цивільні права і обов`язки виникають з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України), а без такого рішення суду не існували та не існуватимуть.

Натомість, вимога позивача про визнання правочину дійсним та наведені підстави позову у справі, що розглядається, на думку суду наведеним вище ознакам не відповідають.

Навпаки, за змістом позовних вимог ОСОБА_1 вважає, що договір №18 від 07.06.2003 року між нею та банком не є нікчемним, а між сторонами присутні договірні відносини з розміщення банківського вкладу, які відповідач не визнає через викрадення працівником банку коштів, переданих позивачем для поміщення на депозит. Саме тому, а не в силу відсутності судового рішення про дійсність (узаконення) нікчемного правочину, порушене право ОСОБА_1 на повернення банківського вкладу.

За таких обставин, суд вважає, що вимога про визнання дійсним договору банківського вкладу не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справі про стягнення з фінансової установи банківського вкладу, а є лише підставою для вирішення такої справи, а тому, висновок про дійсність (укладеність) спірного Договору №18 на відкриття депозитного рахунку (вклад «Інвестиційний») суд виклав у мотивувальній частині даного рішення суду, а не в резолютивній.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних в межах строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 03.04.2017 по 25.12.2023 року у розмірі 10 097,26 грн. та інфляційні втрати за період з квітня 2017 року по листопад 2023 року у розмірі 45 306,41 грн.

При цьому, в обґрунтування підстав стягнення інфляційних та 3% річних поза межами три річного строку позовної давності позивач посилається на продовження законодавцем строків позовної давності внаслідок введення карантину (COVID-19) відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а в подальшому продовження строків позовної давності внаслідок введення військового стану відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У відзиві та під час виступу в суді адвокат ОСОБА_8 заявляла про застування наслідків спливу строку позовної давності стосовно вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивача, а тому такий взятий до уваги судом.

У цивільному законодавстві визначено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 ЦК України); опосередковано (з урахуванням сутності заявленої вимоги).

Позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу (пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком, іншою фінансовою установою. Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справа № 201/3716/13 (провадження № 61-1933св23)).

Таким чином, враховуючи викладе, суд відхиляє заяву відповідача про застосування позовної давності, та вважає вірним розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат по банківському вкладу в межах заявленого в позові періоду.

Щодо судового збору.

Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову .

При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп..

На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (, адреса: 03150, м.Київ вул. Велика Васильківська, 100) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість за Договором на відкриття депозитного рахунку (Вклад «Інвестиційний»)№18 від 03.10.2003 року в розмірі 105 403,67 гривень, яка складається з неповернутого банківського вкладу у розмірі 50 000,00 гривень, інфляційних втрат у розмірі 45 306,41 гривень, трьох відсотків річних у розмірі - 10 097,26 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (код , адреса: 03150, м.Київ вул.. Велика Васильківська, 100) в дохід держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.01.2025 року.

Суддя Кіцманського

районного суду: Л.О. Масюк