Справа № 133/2182/22
Провадження № 22-ц/801/106/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуСправа № 133/2182/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», поданою адвокатом Чешковським Володимиром Анатолійовичем, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 30 вересня 2024 року у м. Козятин суддею цього суду Пєтуховою Н.О., дата складання повного тексту рішення співпадає із датою його проголошення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтований тим, що 24.02.2021 року біля 02:00 год. на службовому залізничному переході в м. Козятині по вул. Васьковського вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, коли долала перехід під вагоном вантажного потягу. Коли вона знаходилася під вагоном, потяг почав рух, в результаті чого парою вагонних коліс їй було пошкоджено ліву руку та ногу. Згідно з висновком судово-медичної експертизи у неї мала місце сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, відкритий багатоуламковий перелом лівого стегна в середній третині, відкритий багатоуламковий перелом лівої гомілки в середній третині, неповна травматична ампутація верхньої лівої кінцівки на рівні середньої третинии плеча, обширні рвано-розчавлені рани лівого стегна та гомілки. Вказана сполучна травма голови, лівих верхньої та нижньої кінцівок виникла від травматичної дії (розчавлення) тупого твердого предмету (предметів, в т.ч. пари вагонних коліс вантажного складу потягу тощо) 24.02.2021 року.

За фактом настання цієї події 24.02.2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072.

Власником джерела підвищеної небезпеки - маневрового тепловозу ЧМ ЄЄ №6392 яким керував машиніст ОСОБА_2 , є регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (далі - АТ «Українська Залізниця»).

Позивач зазначає, що на вказаному переході, в межах станції Козятин, постійно протягом доби переходять колії не лише залізничники, а й мешканці Козятина. На її думку, якщо б про рух маневрового потягу було оголошено по гучномовцю, це привернуло б її увагу та унеможливило б подальші події. В цьому вона вбачає, що посадовими особами залізниці не вжито достатньо заходів і застережень щодо виникнення події, яка мала місце 24.02.2021 року. При цьому, вона не виключає власної необережності.

Таким чином, внаслідок нанесення тяжких тілесних ушкоджень на залізниці, позивач вважає, що їй було заподіяно майнову шкоду на суму 88 526 грн.

Також, на думку позивача, їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона стала інвалідом першої групи. Кожного дня вона переносить душевні страждання. У своєму віці втрачає нормальні життєві зв`язки, вже ніколи не зможе повернутися до нормального життя молодої людини. У неї вкрай тяжкий стан здоров`я, з нею трапляються нервові зриви. Вона докладає неабияких зусиль для підтримки свого фізичного та психічного здоров`я. Вона ніколи не зможе реалізувати свої здібності, які були у неї до отримання травм.

Пославшись на наведені обставини, позивач просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь майнову шкоду в сумі 88 526 грн та 400 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

30 вересня 2024 року рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області позов задоволено. Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 88 526 грн завданої їй майнової шкоди та 400 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави 6992, 40 грн судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 свідомо потрапила на залізничну колію, умисно долаючи її під вагонами, свідомо порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, Правила поведінки громадян на залізничному транспорті. Тобто, на переконання скаржника, ці обставини у сукупності можуть свідчити лише про те, що потерпіла свідомо допускала настання шкідливих наслідків, але безпідставно розраховувала, що вони не настануть. За таких умов, виключається випадкова можливість здійснення наїзду на потерпілу. Вважає, що у поведінці ОСОБА_1 вбачається непрямий умисел, що цілковито виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

В ході розгляду справи встановлено, що постановою слідчого СВ ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Василишиної Н.В. від 30.04.2021 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 24.02.2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України (а.с. 5-7). У цій постанові встановлено наступні обставини:

24.02.2021 року близько 01 год. 55 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студентка Козятинського ВПТУЗТ, переходила службовий залізничний перехід, який веде від вул. Винниченка до вул. Васьковського, що у м. Козятині. В кінці службового переходу на 15-їй колії Одеського парку ст. Козятин-1 стояв вантажний потяг №3336, під одним з вагонів якого потерпіла намагалася перелізти, але в цей час він почав рухатися. В результаті, ОСОБА_1 доставлено в реанімаційне відділення ЦРЛ з травмами: політравма, відкритий перелом лівої стегнової кістки колінного суглоба та перелом лівого плечового суглоба.

За даним фактом, 24.02.2021 року було відкрито кримінальне провадження № №0000072 та розпочате досудове розслідування, в ході якого було допитано в якості свідка ОСОБА_2 - машиніста маневрового тепловоза ЧМЕЕ-3 №6392, який вказав, що 23.02.2021 року о 20:00 год. він заступив на зміну. 24.02.2021 приблизно о 01 год. 10 хв. - 01 год. 15 хв. він витягнув рухомий склад на 15 колію Одеського парку в напрямку ст. Сестринівка, маршрутом через службовий перехід та обмежив рух для пішоходів. Отримавши команду від складача рухомого складу по радіостанції надвигати вагони на сортувальну гірку Одеського парку, він почав рухатися. О 01 год. 45 х-в. - 01 год. 50 хв. він отримав команду від диспетчера зупинити рух, що й відразу зробив, при цьому йому не повідомили причину зупинки. В подальшому диспетчер подзвонив йому на мобільний телефон о 02 год. 10 хв. - 02 год. 15 хв. і повідомив, що людина потрапила під колеса вагону. За вказаний час він кабіну машиніста не покидав, так як це заборонено посадовою інструкцією; свідок ОСОБА_3 повідомив, що переходячи службовий перехід в напрямку вул. Васьковського на 15 колії він побачив рухомий склад поїзда, який рухався в напрямку ст. Козятин. Людей взагалі не було. Він стояв близько 2 хв. і зліва від нього він почув як хтось розмовляє, але нікого не побачив. Потім помітив світло телефону і людину, яка лежить під одним із вагонів, від чого в нього трапився шок. Він подзвонив до станційного диспетчера та повідомив, щоб зупинили рух поїзда. Через декілька хвилин прибігла якась жінка, яка крикнула слово "Діана", і він зрозумів, що це саме та дівчина, яка відпочивала з ним в одній компанії з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Дана жінка виявилася мамою ОСОБА_7 , вона викликала швидку допомогу. Він подзвонив до своїх друзів та через 10-15 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийшли до місця події. Коли ОСОБА_8 спілкувався з ОСОБА_7 , то вона йому повідомила, що поїзд стояв і вона вирішили перелізти під вагоном, бо поспішала додому. Коли знаходилася під вагоном, то поїзд почав рух і вона отримала травму лівої руки та ноги. Аналогічні покази дали свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку експерта № 549 від 24.02.2021 року, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_1 наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізометрів не виявлено.

Як підтверджується висновком експерта № 23 від 30.03.2021 року, у ОСОБА_1 мала місце сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, відкритий багато-уламковий перелом лівого стегна в середній третині, відкритий багато-уламковий перелом лівої гомілки в середній третині, неповна травматична ампутація верхньої лівої кінцівки на рівні середньої третини плеча, обширні рвано-розчавлені рани лівого стегна та гомілки; вказана сполучна травма голови, лівих верхньої та нижньої кінцівок виникла від травматичної дії тупого твердого предмету (в т.ч. пари вагонних коліс вантажного складу потягу тощо), можливо, 24.02.2021; ушкодження у ОСОБА_14 були небезпечними для життя в момент заподіяння, за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлено, що вказана залізнична пригода сталася внаслідок грубих порушень правил безпеки на залізничному транспорті Цимбарович Д.О., які призвели до тяжких тілесних ушкоджень; в діях машиніста ОСОБА_15 не вбачається порушень правил безпеки залізничного транспорту, які б перебували в причинному зв`язку з наслідками.

Внаслідок вказаних подій ОСОБА_1 встановлено інвалідність першої групи Б та призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням соціальної політики Козятинської міської ради Вінницької області (а.с. 8).

Згідно з випискою № 2427 із медичної карти стаціонарного хворого НДСЛ "Охматдит" ОСОБА_1 анамнез хвороби: дитина отримала травму 24.02.2021 року, потрапила під потяг. О 02:35 дитина була госпіталізована в Козятинська ЦРЛ з діагнозом: політравма, неповна травматична ампутація лівого плеча на межі в/3, відкриті багатоуламкові переломи с/3 лівого стегна. ЗЧМТ. Струс ГМ. Травматичний шок 2 ст. Дитині було проведено ОМС лівого плеча, лівого стегна та лівої гомілки, ПХО ран лівої гомілки, лівого стегна та лівого плеча. 24.02.2021 року в 16:00 дитина переведена на подальше лікування до КНП ВОДКЛ ВОР (а.с. 12-13).

На підтвердження витрат на лікування ОСОБА_1 надано копії фіскальних чеків з аптек щодо придбання лікарських засобів на загальну суму 88526,00 грн (а.с. 14-43).

Відповідно до повідомлення начальника Козятинської дистанції колії №НЮ-02/875 від 25.04.2023 року, пішохідний перехід в межах 5-го поста ст. Козятин-1 знаходиться на балансі дистанції колії та являється службовим пішохідним переходом (а.с. 92).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наданими доказами доведено, що позивач ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, внаслідок травмування колісною парою вантажного складу потягу, володільцем якого як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, та між наїздом потяга на позивача та заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Суд брав до уваги також те, що травмування позивачки сталося на переході, який хоча й не передбачений для осіб інших, окрім співробітників залізниці, проте є вочевидь переходом, який має бути безпечним для людини в силу своєї функціональності. Разом з тим, відповідачем не доведено, що на такому переході є належний контроль за тим, щоб лише співробітники залізниці могли ним користуватись, або ж відповідний пропускний режим. Таким чином, самі залізничники усвідомлювали та допускали, що при відсутності таких обмежень будь-яка людина може скористатись переходом, а тому мали б вживати додаткових заходів безпеки на цьому переході. Відтак, порушення позивачкою правил переходу залізничної колії, у порівнянні з відповідальністю відповідача по організації безпеки переходу, не є таким, щоб стверджувати про відсутність відповідальності останнього або ж зменшенню моральної шкоди з огляду на значні фізичні ушкодження.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд враховував ступінь фізичних страждань позивача, її переживання в зв`язку з отриманими травмами, недосягненням повноліття на час травмування, тяжкість отриманої травми, таким чином, суд визначив розмір моральної шкоди в сумі 400 000 грн, що, на переконання суду, буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Також, суд вказав, що враховуючи те, що витрати на придбання ліків віднесені частиною першою статті 1195 ЦК України до додаткових витрат, понесених в зв`язку з ушкодженням здоров`я, та не підлягають зменшенню незалежно від вини потерпілого, такі витрати в розмірі 88 526 грн підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, як власника джерела підвищеної небезпеки, яким було заподіяну зазначену шкоду.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20 (провадження №61-14226св21).

Відповідно до частини першої, другої, четвертої статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, внаслідок травмування колісною парою вантажного складу потягу, володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах, та між наїздом потяга на позивача та заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач довів факт порушення потерпілою ОСОБА_1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, але не довів наявність умислу потерпілої на спричинення наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим, суд дійшов аргументованого висновку, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності.

Також матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 88 грн завданої їй майнової шкоди та 400 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Посилання сторони відповідача у апеляційній скарзі, що заявлена сума стягнутої моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності і дає підстави вважати, що позивач намагається покращити своє матеріальне становище за рахунок відповідача, є необґрунтованими, оскільки моральна шкода позивачу завдана заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона стала інвалідом першої групи, зазначені обставини істотно змінили її життя, а відновити становище, яке існувало раніше у її житті неможливо.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі "STANKOV v. BULGARIA", § 62,).

На переконання колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував вищенаведені норми права і дійшов вірного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 грн. При цьому, суд виходив із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, понесених на придбання ліків внаслідок травмування.

Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

На підтвердження витрат, на придбання ліків, необхідних для лікування ОСОБА_1 від отриманих за наведених вище обставин травм, нею було надано копії фіскальних чеків з аптек щодо придбання лікарських засобів на загальну суму 88526,00 грн. Необхідність придбання саме цих ліків і з вказаною метою апелянтом не оспорюється.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що додаткові витрати, понесені на придбання ліків внаслідок травмування є доведеними та обґрунтованими, про що також правильно зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», подану адвокатом Чешковським Володимиром Анатолійовичем, залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 вересня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. С. Панасюк