Провадження №: 2/755/2308/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Булгакової Є.І., Лазоришин А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства, -

у с т а н о в и в :

17.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту батьківства, у якому просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 щодо позивача, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, про народження якого в книзі записів актів громадянського стану про народження відділу реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва зроблено відповідний запис №04 від 03.01.1997 року.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На дату народження позивача шлюб між його батьками у встановленому законом порядку не був зареєстрований. Батьки позивача проживали у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 1995 року та перестали проживати у 2005 році. Батьки позивача проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, утримували та виховували свого сина (позивача). За життя ОСОБА_2 визнавав позивача своєю дитиною. Батьки позивача спільно вели домашнє господарство, мали спільний побут, одержували спільні доходи, які розподіляли на придбання продуктів, оплату комунальних послуг, потреби дитини (позивача) та інші потреби сім`ї. Оскільки батьки позивача проживали у незареєстрованому шлюбі, в актовому записі про народження позивача та його свідоцтві про народження запис про батька здійснений за вказівкою матері, при цьому ім`я та по батькові батька позивача відповідає його справжньому імені та по батькові. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. За життя батька батьки позивача не задумувались над формальностями, не звертали уваги, що в актовому записі про народження позивача батько записаний зі слів матері, ніхто з батьків не ставив питання про оформлення батьківства, оскільки ОСОБА_2 ніколи не заперечував факт свого батьківства і такий факт підтверджується спільним проживанням та веденням батьками позивача спільного господарства. Шлюб між батьками так і не був зареєстрований, оскільки з 2005 року вони перестали проживати разом. За життя ОСОБА_2 завжди визнавав позивача своїм сином, спілкувався з ним і після того як батьки перестали жити разом, приймав участь у вихованні позивача та його утриманні, цікавився повсякденним життям сина і його потребами. Крім того, у паспорті померлого в графі «Діти» міститься запис: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідає імені, по батькові та даті народження позивача. Такий запис померлий ОСОБА_2 зробив власноручно. Відповідачка є сестрою померлого ОСОБА_2 і єдиною родичкою по батьківській лінії, всі інші родичі померли, а тому ОСОБА_2 визначається відповідачем у справі. Позивач після смерті свого батька виявив, що дані про його батько були записані зі слів матері. Мати позивача після смерті ОСОБА_2 зверталась до органів реєстрації актів цивільного стану з питанням внесення змін до актового запису про народження позивача, однак їй було відмовлено через смерть ОСОБА_2 . Через те, що запис про батька позивача здійснений зі слів матері, позивач не може реалізувати свої спадкові права, а встановити відповідний факт можна лише в судовому порядку. Позивач вказує, що попередньо він вже звертався до суду із заявою про встановлення факту батьківства в окремому провадженні, однак йому було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснене право звернення до суду у позовному провадженні через наявний спір щодо батьківства та права на спадщину.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

30.07.2024 року до суду надійшов нотаріально посвідчений відзив на позовну заяву, у якому відповідачка зазначає, що у позовній заяві позивач, якого відповідачка вважає своїм племінником, просить встановити факт батьківства ОСОБА_2 стосовно нього. Відповідачка зазначає, що повністю визнає позовні вимоги, а обставини вказані у позові відповідають дійсності.

Допитана в судовому засіданні (за її згодою) в якості свідка відповідачка ОСОБА_2 суду показала, що позивач є її племінником, рідним сином її покійного брата ОСОБА_2 . У 1994 році батьки позивача стали зустрічатись, а у 1995 році почали разом жити і вже у 1996 році у них народився син - позивач у справі. Офіційно батьки позивача одружені не були, але мали таке бажання, однак померлий ОСОБА_2 не раз був засуджений, і як тільки вони збирались одружитись він знову потрапляв до тюрми. Брат відповідачки вів своєрідний спосіб життя, то був дома, то не був, тому коли народився позивач і батька вдома не було його зареєструвала сама матір. Померлий вживав наркотичні засоби і не думав про те, як буде зареєстроване народження його сина, а під кінець життя ОСОБА_2 мав велике бажання аби його було визнано батьком дитини.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 суду показала, що вона є матір`ю позивача, а померлий ОСОБА_2 є його рідним біологічним батьком. Свідок вказує, що відповідачка була її однокласницею і тому свідок познайомилась з її братом коли їй було ще десь 9 років. Коли свідок підросла, у 1994 році вона стала зустрічатись з ОСОБА_2 , а в 1995 році свідок і ОСОБА_2 стали проживати разом і в 1996 році у них народився позивач. Шлюб між свідком та ОСОБА_2 не реєструвався, оскільки вони були дуже молоді і коштів на весілля не було, та й загалом про це не задумувались. Сина померлий ОСОБА_2 визнавав, все було добре. Коли народився позивач і вже піджимав час для проведення реєстрації його народження, батько дитини був у від`їзді, тому свідок здійснила реєстрацію сина сама. ОСОБА_2 час від часу перебував в тюрмі і йому було не до питань реєстрації народження свого сина. Свідок зазначає, що вона та ОСОБА_2 подавали заяву на реєстрацію шлюбу, однак для проведення реєстрації шлюбу свідку необхідно було їхати до установи відбування покарання, але коштів для цього не було. Позивач є рідним сином померлого та дуже на нього схожий ззовні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що вона є подругою матері позивача, з дитинства вони проживають поряд. ОСОБА_2 та мати позивача стали проживати в будинку десь з 1995 року і в 1996 році у них народився син - позивач у справі. Свідок зі своїми дітьми та батьками позивача часто проводили разом час, гуляли з дітьми, відпочивали. ОСОБА_2 визнавав себе батьком позивача, звертався до нього «синок», «сина». Особисто свідок та померлий ОСОБА_2 забирали ОСОБА_3 із дитиною з пологового будинку. Померлий був гарним батьком. Свідку не відомо чому батьки позивача не одружились та зареєстрували його народження без даних батька.

У судовому засіданні позивач відкликав допит ОСОБА_6 у якості свідка через неможливість вказаної особи з`явитись в судове засідання.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив себе, що пам`ятає себе десь з 6-7 років. У цей час він та його батьки проживали в квартирі тітки позивача - відповідачки у справі. Все було добре, позивач та померлий мали добрі стосунки, разом ходили на рибалку, навіть коли батьки перестали жити разом, позивач та померлий спілкувались, разом з тим померлий зловживав алкоголем та вживав наркотичні засоби. Померлий завжди називав позивача «син», «синуля». Позивач дізнався про те, що дані про батька в актовому записі про його народження записані зі слів матері коли йому було десь 18 років. На відповідне питання до матері, остання відповіла, що так було треба. На той момент ОСОБА_2 вже дуже зловживав алкоголем, а тому позивач не міг запросити його до РАЦСу для внесення відповідних змін. Крім того, у померлого був паспорт ще радянського зразку, паспорта України не було.

Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що визнає позовні вимоги, вона є сестрою померлого ОСОБА_2 , а позивач його син. Інших близьких родичів вже немає, вони померли всі. Останній рік свого життя ОСОБА_2 хворів і вже не вживав алкоголь та дуже хотів аби син був зареєстрований правильно та він був офіційного його батьком, але нажаль цього вже не зробили. Навіть по групі крові зрозуміло, що померлий є батьком позивача, оскільки всі родичі мають рідкісну групу крові 4 з резусом «-».

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року у справі №755/10015/24 було відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, яка подавалась в порядку окремого провадження, оскільки суд дійшов висновку про наявність пору про право (а.с. 9-11).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився позивач - ОСОБА_1 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , а дані про батька - ОСОБА_7 записані відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 30-32).

Слід зазначити, що вказані ім`я та по батькові батька позивача, відповідають імені та по батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 44).

Про те, що померлий ОСОБА_2 та відповідачка у справі ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою свідчать копії свідоцтв про їх народження (а.с. 35, 47).

Батьки відповідачки та ОСОБА_2 померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 45-46).

У матеріалах справи наявна копія паспорту померлого ОСОБА_2 радянського зразку, де в графі «діти» вказано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36-43).

Слід зазначити, що ім`я, по батькові та дата народження дитини зазначені у паспорті померлого ОСОБА_2 , відповідають імені, по батькові та даті народження позивача у справі.

На підтвердження факту батьківства позивачем надані його спільні фотографії з матір`ю, його тіткою, померлим ОСОБА_2 тощо (а.с. 87-92).

Також на підтвердження відповідного факту позивач надав суду численні листи померлого ОСОБА_2 на адресу його матері ОСОБА_3 (близько 30 шт.), зі змісту яких вбачається, що померлий називав себе чоловіком ОСОБА_3 і батьком позивача (а.с. 93).

Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За положеннями ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

За змістом ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п.п., 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній, і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК (2947-14), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС (2006-07), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС (2006-07), беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Убачається, що позивач народився до 01.01.2004 року, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ст. 51 КпШС України , взаємні права та обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст 53 КпШС України , Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`ям, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

У своїй постанові від 17.02.2021 року в справі №373/2257/18 Верховний Суд зазначив, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

У своїй постанові від 16.05.2018 року в справі №591/6441/14-ц Верховний Суд вказав, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Суд оцінивши всі надані письмові докази, покази свідків, урахувавши також визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Ухвалюючи відповідне рішення суд враховує, що ім`я та по батькові батька позивача, вказані в актовому записі про його народження, збігаються з ім`я та по батькові померлого ОСОБА_2 .

Суд враховує, що у паспорті померлого ОСОБА_2 радянського зразку, у графі «діти» міститься запис про наявність у нього сина, дані якого, а саме: ім`я, по батькові та дата народження, збігаються з ім`ям, по батькові та датою народження позивача.

Також суд ураховує надані позивачем фото світлини і зміст численних листі померлого ОСОБА_2 на адресу матері позивача, які свідчать про те, що за життя ОСОБА_2 визнавав позивача своїм рідним сином, а його матір своєю дружиною.

Крім того, суд надавши оцінку показам свідків приймає їх як належні докази у справі, адже такі покази надані самою відповідачкою, як рідною сестрою померлого ОСОБА_2 , матір`ю позивача та подругою сім`ї померлого ОСОБА_2 і матері позивача.

В сукупності усі наявні в справі письмові докази, покази свідків та пояснення сторін у справі, свідчать про наявність достатніх підстав для встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_2 відносно позивача, що вказує на необхідність задоволення позовних вимог про встановлення відповідного юридичного факту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 121, 125, 126, 128 СК України, ст.ст. 51, 53, 55 КпШС України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, стосовно народження якого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва складений актовий запис №04 від 03.01.1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 15.01.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, б-р Верховної Ради, 8/20, ).

Суддя -