Справа № 456/4299/24
№ провадження 2/453/140/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.,

секретар судових засідань Гринюк Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сколе Львівської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Грабовецько-Дулібівської сільської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

встановив:

12 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Крушельницька У.О. звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 прав відносно ОСОБА_1 та стягнути аліменти на його утримання.

25 жовтня 2024 року до Сколівського районного суду Львівської області надійшла справа (№456/4299/24) із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Справу передано судді Ясінському Ю.Є. для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2024 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з реєстру Козівської територіальної громади. Однак, з часу народження, він не проживав по вказаному місцю реєстрації, про що свідчать довідка №90, видана 25 червня 2024 року Орявським старостинським округом №5 Козівської сільської ради та акт обстеження житлово - побутових умов проживання. Фактично з 2011 року ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 , у будинку діда і баби ОСОБА_3 по лінії батька, що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи на території Грабовецько - Дулібської сільської ради. Батьки ОСОБА_1 26 березня 2019 року розлучилися, про що свідчить рішення Сколівського районного суду. А тому ОСОБА_1 залишився проживати із батьком, дідом та бабою ОСОБА_3. Відповідачка ОСОБА_2 вдруге вийшла заміж, має прізвище ОСОБА_2 , і від другого шлюбу у 2021 році у неї народився син ОСОБА_6 . У березні 2022 року батько ОСОБА_7 був призваний на військову службу, а ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув у Луганській області під час виконання бойового завдання. З часу розлучення батьків, і коли батько пішов на війну, ОСОБА_1 залишився проживати із дідом і бабою. Після загибелі батька на війні відповідачка ОСОБА_2 не поцікавилася його життям і не відвідала його, тобто самоусунулась від виконання батьківського обов`язку. Матір`ю для нього стала баба ОСОБА_3 а батька замінив дід ОСОБА_8 . ОСОБА_2 перестала бути для нього матір`ю, він не має до неї ніяких почуттів і не хоче, щоб вона мала до нього будь -які батьківські права, крім обов`язків визначених законом. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задоволити.

Ухвалою судді від 11 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 січня 2025року.

До початку судового засідання представник позивача - адвокат Крушельницька У.О. подала до суду заяву (вх.№202), в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заявлені вимоги підтримує та просить суд такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 11 грудня 2024 року подала до суду заяву (вх.№ 8432) про визнання позову. Справу просить слухати у її відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_14 в судове засідання не з`явився, 11 грудня 2024 року подав до суду заяву (вх.№8430) в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 червня 2010 року Орявською сільською радою Сколівського району Львівської області.

Відповідно до Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки №90 від 25 червня 2024 року, виданої Орявським старостинським округом №5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 , з 31 травня 2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою не проживає.

Згідно довідки про склад сім`ї №344 від 08 липня 2024 року, виданої старостою Грабовецького старостинського округу Дробіняк Т. вбачається, що користувачем будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проживають за вищевказаною адресою без реєстрації згідно акту №313 складеного 27 червня 2024 року.

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання гр. ОСОБА_1 від 25 червня 2024 року, складеного головою комісії Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області О.В. Мигович, та членами комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_15, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З жовтня 2010 року за даною адресою не проживає.

Згідно акту про фактичне місце проживання особи на території Грабовецько-Дулібської сільської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , від 27 червня 2024 року, складеного комісією у складі депутата Грабовецько-Дулібської сільської ради І. Сурмика, головного спеціаліста відділу земельних ресурсів та просторового планування ОСОБА_11 , спеціаліста 1-ї категорії відділу загального забезпечення та персоналу ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає з 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 . Підтвердженням того є наявність особистих речей ОСОБА_1 , наявність спального місця, особистих предметів гігієни, побуту та інших ознак, які вказують на його проживання у житловому приміщенні за вищевказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийської району Львівської області №70 від 31 липня 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Із висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18 липня 2024 року сама ОСОБА_2 підтвердила факти, наведені у заяві та повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , оскільки від народження не виховує та не спілкується з дитиною, не допомагає фінансово, тільки одного разу подарувала дитині телефон.

Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_1 , від народження сина не цікавиться його життям та здоров`ям, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, не провідує, морально та матеріально не підтримує.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи те, що відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та сама не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , враховуючи позицію виконавчого комітету Грабовецько-Дулібської сільської ради Львівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне, з метою захисту інтересів дитини, позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Так, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідачки на користь ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 182 СК України, та те, що відповідачка не заперечила щодо задоволення позовних вимог і сплати аліментів у відповідній частці, суд вважає за можливе стягувати з відповідачки ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частки її доходу на утримання сина ОСОБА_1 до його повноліття, що буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Датою подачі позову є 12 серпня 2024 року, а тому аліменти стягувати від дня пред`явлення позову - з 12 серпня 2024 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

В силу ст. 141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», з відповідачки також слід стягнути в користь позивача - 1211,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Грабовецько -Дулібська сільська рада (місце знаходження: вул. Т. Шевченка, 170, с. Дуліби, Стрийського району Львівської області).

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Ю.Є. Ясінський