УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Київ

справа № 442/7447/24

провадження № 61-99ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н. В., боржник - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 31 серпня 2020 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_1, винесену старшим державним виконавцем Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федурко Н. В. (далі - державний виконавець) з виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2010 року № 2-3147/2010, виданого 27 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Універсал Банк» у розмірі 5 317,68 дол. США та 526,18 грн судових витрат.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, скаргу АТ «Універсал Банк» залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що процесуальними нормами передбачено, що строк на оскарження дій виконавця розпочинається не лише з дня, коли особа дізналася про порушення її права або свободи, але й відтоді, коли вона повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Скаржник оскаржує рішення державного виконавця, яке оформлено постановою від 31 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання рішення). Посилання у скарзі на те, що у стягувача була відсутня інформація щодо стану ведення виконавчого провадження і у зв`язку з цим 11 липня 2024 року представник стягувача звернувся до ВДВС із запитом про отримання такої інформації, є надуманим, оскільки рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження, при цьому матеріали скарги не місять обґрунтувань щодо неможливості стягувача знайомитись з матеріалами виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження з використанням ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, стороною якого він є, протягом чотирьох років (з 31 серпня 2020 року). Прохання у запиті щодо надання номеру ВП та ідентифікатора доступу у виконавчому провадженні, за переконанням суду, свідчить про недобросовісність, оскільки такий ідентифікатор зазначається в довідці про реєстрацію виконавчого документа та постанові про відкриття виконавчого провадження, а доводів про неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження у скарзі не наведено і такі судом не встановлено, оскільки стягувач у своєму запиті зазначає про обізнаність з відкриттям виконавчого провадження.

При вирішенні справи суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 щодо поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Отримання стягувачем чи/або його представником листа у відповідь на адвокатський запит, в якому не зазначено про надсилання оскаржуваного рішення, не змінює момент, з якого стягував повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Про порушення свого права скаржник міг дізнатися як в день поступлення на рахунок стягувача стягнутих коштів у рамках виконавчого провадження, так і в день винесення оскаржуваної постанови, оскільки з такою міг ознайомитись в автоматизованій системі виконавчих проваджень.

Проте стягувач протягом чотирьох років не вчиняв жодних дій щодо ознайомлення з виконавчим провадженням, в якому був стягувачем, що не відповідає принципам добросовісності та розсудливості, не просить поновити йому строк та не наводить поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою. В той же час, поновлення процесуального строку звернення до суду, який сплив більш як 4 роки тому, за відсутності клопотання про його поновлення, порушує принцип правової визначеності та є свідченням надання заявнику привілеїв, не передбачених законом. Тому скаргу АТ «Універсал Банк» необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши заявникові право на повторне звернення до суду на загальних підставах після усунення умов, що слугували підставою для залишення скарги без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 Конституційного Суду України). В свою чергу, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Ухвала суду першої інстанції мотивована та відповідає встановленим фактичним обставинам справи, оскільки сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, при цьому матеріали скарги не місять обґрунтувань та доказів неможливості стягувача знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, знаючи про наявність такого понад чотири роки. Іншими словами, АТ «Універсал Банк» як стягувачу починаючи з січня 2020 року було добре відомо про його статус у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-3147/2010, відтак товариство було зобов`язане, демонструючи належне здійснення своїх процесуальних обов`язків, цікавитися ходом виконавчого провадження. АТ «Універсал Банк» не навело доказів неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження, а у запиті стягувач підтверджує обізнаність з фактом відкриття виконавчого провадження. Таким чином, прохання у запиті щодо надання номеру ВП та ідентифікатора доступу у виконавчому провадженні висновків суду не спростовують та протилежне не свідчить.

Саме по собі введення воєнного стану на території всієї держави, який продовжений і на теперішній час, без посилання на конкретні обставини, які були об`єктивно непереборними, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасному зверненню саме заявнику до суду у визначений законом строк, не може бути належною підставою для поновлення строку.

31 грудня 2024 року АТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасуватисудові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував мотиви скарги, що АТ «Універсал Банк» не отримувало постанову про закінчення виконавчого провадження чи будь-якої іншої постанови державного виконавця у рамках ВП НОМЕР_1. Залишивши скаргу без розгляду суд вдався до надмірного формалізму, фактично унеможливив доступ до правосуддя. Ненаправлення документів виконавчого провадження, що є обов`язком відділу виконавчої служби, є достатньою підставою для визнання причин пропуску поважними та поновлення судами пропущеного строку. АТ «Універсал Банк» не було обізнаним про стан виконавчого провадження, звернувся із запитом до отримання листа з повідомленням про закінчення виконавчого провадження, тому вважало, що виконавчий лист перебуває на виконанні. Суди безпідставно поклали обов`язок на скаржника бути обізнаним про стан виконавчого провадження за допомогою Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Суд першої інстанції не встановив з якого часу скаржник дізнався про порушення його прав, не перевірив, якими доказами підтверджується обізнаність скаржника про оскаржену постанову. Разом з цим, з оскарженої ухвали суду не вбачається про дослідження матеріалів виконавчого провадження.

Апеляційний суд не звернув увагу на доводи апеляційної скарги, АТ «Універсал Банк» не зазначало підставою поновлення строку введення воєнного стану на території України та обізнаність про відкриття виконавчого провадження, оскільки не отримувало жодної постанови з виконавчої служби, а саме 07 серпня 2024 року дізналося про наявність винесеної постанови про закінчення виконавчого провадження, в межах десятиденного строку звернулося до суду із цією скаргою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що постановою державного виконавця від 31 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 на виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2010 року у справі № 2-3147/2010, виданого 27 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Універсал Банк» у розмірі 5 317,68 дол. США та 526,18 грн судових витрат, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання рішення).

До скарги додано запит адвоката Матьковського Р. Е. від 11 липня 2024 року № 041/24-563, який подано до Дрогобицького ВДВС щодо надання інформації про стан виконавчого провадження, оскільки у банку відсутні будь-які інші документи, які підтверджують хід виконання вказаного виконавчого листа. У запиті представник стягувача також просив надати номер ВП та ідентифікатор доступу.

У скарзі представником скаржника клопотання про поновлення строку не заявлено. Вказано, що строк на подання скарги не пропущений, оскільки про порушення своїх прав банк дізнався з відповіді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яку банком отримано лише 07 серпня 2024 року у відповідь на адвокатський запит від 11 липня 2024 року.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У статті 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У частині першій статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20 зазначено, що «перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 2-8754/11 зазначено, що «розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не з`ясував, який конкретно предмет розгляду скарги та в залежності від цього коли заявник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права та чи дотримано ним строк звернення до суду зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц зроблено висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 зазначено, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суди врахували, що предметом оскарження у справі є рішення державного виконавця - постанова від 31 серпня 2020 року ВП № НОМЕР_1 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання рішення). АТ «Універсал Банк» є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні та звернулося зі скаргою до суду 16 серпня 2024 року, тобто майже через 4 роки після прийняття оскарженого рішення.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду, що отримання стягувачем 06 серпня 2024 року листа органу ДВС у відповідь на адвокатський запит від 11 липня 2024 року, в якому не зазначено про надсилання оскаржуваного рішення, не змінює момент, з якого стягувач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, тому ця дата не може пов`язуватися з початком перебігу відповідного строку звернення до суду.

Встановивши, що скаргу подано з пропуском десятиденного строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України, та без клопотання про його поновлення, суди зробили правильний висновок про залишення без розгляду скарги АТ «Універсал Банк», якому роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Доводи скарги про те, що АТ «Універсал Банк» в апеляційній скарзі не посилалося на поважність причин пропуску строку зумовленого воєнними діями, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 442/7447/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко