справа № 755/3668/23 головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/3877/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 11 789,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 листопада 2019 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8285537. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «DAF», д.н.з. « НОМЕР_1 » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 01 серпня 2020 року приблизно о 14 год. 10 хв. в м. Києві по пр. Визволителів 5 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF», д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Fiat», д.н.з. « НОМЕР_2 » зазнав механічних пошкоджень та матеріальних збитків. Власник транспортного засобу «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР №8285537 від 18 листопада 2019 року. На підставі поданої заяви та наданих документів, було складено страховий акт № 215/037/002299/20/1 від 11 вересня 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11 789,89 грн. 03 березня 2023 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3 . Новий кредитор) укладено Договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряд регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом АР/8285537 від 18 листопада 2019 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення Ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року про відкриття провадження у справі 755/3668/23 на адресу Відповідача ОСОБА_1 . Отже Дніпровський районний суд міста Києва не дотримався правил належного повідомлення відповідача про розгляд справи, передбаченого ст. 128 ЦПК України та належного вручення судових рішень, передбачених п.5,6,11 ст.272 ЦПК України, і відповідно, ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність судового провадження щодо нього. Крім того, зазначає, що судове рішення від 11 грудня 2023 року містить посилання на п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників відповідальності наземних транспортних засобів» і зазначає, що страхова компанія має право регресної вимоги у зв`язку з тим, що винуватець ДТП ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції. Однак, в матеріали справи не містять жодного доказу (документу), який би підтверджував, що водій ОСОБА_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 серпня 2020 року, знаходився в стані алкогольного та/або наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначає, що з аналізу матеріалів судової справи у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (й відповідно у ФОП ОСОБА_3 ) відсутні правові підстави для регресної вимоги до ОСОБА_1 . Дійсно, 01 серпня 2020 року о 14 год. 10 хв. в м. Києві по пр. Визволителів 5, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Учасниками дорожньо-транспортної пригоди складено Європротокол (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) від 01 серпня 2020 року, в якому провину щодо ДТП взяв на себе ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_1 та водій ОСОБА_5 скористалися правом на складання Європротоколу, зазначили в ньому всі обставини ДТП та поставили свої підписи. Про ДТП було повідомлено страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що також підтверджується заявою від 03 серпня 2020 року про страхове відшкодування. В той же день (03.08.2020 року) автомобіль «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 будо оглянуто експертом страхової компанії ОСОБА_6 і складено Акт огляду транспортного засобу від 03.08.2020 року, складена ремонтна калькуляція 8205537 А від 22.08.2020 року, на підставі чого страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» складено страховий акт No 215/037/002299/20/1 від 11 вересня 2020 року про виплату ОСОБА_5 страхового відшкодування у розмірі 11789,89 гривень (аркуш справи 17). Страхова виплата здійснена 11 вересня 2020 року відповідно до платіжного доручення № 13732 від 11 вересня 2020 року. Вважає, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не має достатньої правової підстави для стягнення з винної особи ОСОБА_1 виплаченої страховиком суми в порядку регресу і законом не передбачена безумовність стягнення виплачених страхових сум в порядку регресу, то й відповідно позивач ОСОБА_3 не має права вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поворот виконання рішення по цій справі, в якій він просив в порядку повороту виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 649,51 грн.

Вказував, що про оскаржуване рішення йому стало відомо внаслідок його примусового виконання шляхом відрахування грошових коштів. Враховуючи викладене, просив скасувати рішення суду, відмовити у задоволення позовних вимог до нього та допустити поворот виконання рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1,2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи належним чином, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, кореспонденція для ОСОБА_1 надсилалась судом першої інстанції на адресу: АДРЕСА_1 . В матеріалах справи наявна роздруківки трекінгу поштового повідомлення з сайту ДП «Укрпошти», відповідно до якої копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками були направлені поштовим відправленням на адресу відповідача.

Однак, вказаний номер поштового відправлення не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Тобто, доказів як направлення так і отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять, що позбавило відповідача ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти них.

Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідач не був повідомлений про відкриття провадження у справі за його участю, під час розгляду якої ухвалено рішення, яке оскаржується.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції встановлено порушення норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення по суті вимог позивача.

Ухвалюючи нове судове рішення у справі , апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8285537.

У відповідності до умов вказаного Полісу ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «DAF», д.н.з. « НОМЕР_1 » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

01 серпня 2020 року о 14 год. 10 хв. в м. Києві по пр. Визволителів 5, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01 серпня 2020 року ОСОБА_1 було порушено правила дорожнього руху.

18 листопада 2019 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_4 укладено Договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого як Поліс серія АР №/8285537, за умовами договору об`єктом страхування є, транспортний засіб - автомобіль «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03 серпня 2020 року власник транспортного засобу «Fiat» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01 серпня 2020 року з вини водія ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом - «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 .

11 вересня 2020 року ПрАТ «УПСК» складено страховий акт № 215/037/002299/20/1 про виплату на користь потерпілої особи страхової виплати у розмірі 11 789,89 грн.

Факт виплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 13732 від 11 вересня 2020 року (а.с. 19).

30 березня 2023 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги № 03/03/2023, за умовами якого ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» передало (відступило ФОП ОСОБА_3 права вимоги зазначені в реєстрі, а ФОП ОСОБА_3 прийняв належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно з підпунктом 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач, як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та підтримана Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №760/5736/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 722/1929/15-ц, від 4 квітня 2018 року у справі №522/24655/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 369/5335/15-ц, від 3 травня 2018 року у справі №210/3852/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №760/17929/15-ц, від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №459/212/17; від 20 вересня 2018 року у справі №754/10079/16-ц; від 10 жовтня 2018 року у справі №371/6159/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі №300/847/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №711/9786/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 756/5005/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі №753/18489/15-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 465/36/17, від 13 березня 2019 року у справі №495/8394/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 642/2779/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 464/9091/15-ц, від 17 січня 2020 року у справі № 463/5839/16-ц, від 25 лютого 2020 року у справі № 910/7825/19.

Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

З матеріалів справи встановлено, що факт настання страхового випадку встановлений Європротоколом, а вартість майнового збитку, завданого відповідачем, визначено у страховому акті № №215/037/002299/20/1 від 11 вересня 2020 року і у розрахунку суми страхового відшкодування від 11 вересня 2020 року. Подія ДТП визнана ПрАТ «УПСК» страховим випадком, що підтверджується платіжним дорученням про добровільну сплату страхового відшкодування.

За таких обставин, факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони ПрАТ «УПСК».

Оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований сторонами шляхом складення европротоколу, відповідач як особа, винна в ДТП, своєї вини не заперечує, ПрАТ «УПСК» його визнало, узгодило із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатило його, позивачем не надано жодного доказу того, що відсутність письмового повідомлення відповідача про ДТП призвело до необґрунтованих виплат, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позову.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 464/9091/15-ц.

Зазначене суд першої інстанції до уваги не взяв, висновки суду не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, суперечать висновкам Верховного Суду, зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Відповідно до ч. 6 ст. 444 ЦПК України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Частиною 9 ЦПК України передбачено, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до ч. 1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року N13-рп/2011 зазначено, зокрема, що поворот виконання рішення - це гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_6 від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 у повному обсязі сплачено на користь позивача 18 473,89 грн. в порядку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року у зазначеній справі, яке скасовано, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 шляхом стягнення, в порядку повороту виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальному розмірі 18 473,89 грн.

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача винагороди приватного виконавця в сумі 1847.38 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

Стягнута у процесі виконання рішення суду винагорода приватного виконавця не є коштами, які були стягнуті за рішенням суду, яке скасовано за наслідками апеляційного перегляду, а тому вони не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 1847,38 грн., має вирішуватися не в порядку повороту виконання рішення суду.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 296/7644/17.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

Витрати відповідача на правову допомогу підтверджуються копією договору № 3/10 про надання правової допомоги від 24 жовтня 2024 року, додатком № 1 до договору про правову допомогу, квитанціями до прибуткового касового ордера № 1, 2 від 26 жовтня 2024 року та 11 грудня 2024 року.

Позивачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених відповідачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.

Судом враховується, що за результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат понесених на правову допомогу, а позивач не надав доказів невідповідності заявленої до стягнення суми складності справи чи обсягу виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 4 026,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення задовольнити частково.

Допустити поворот виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та стягнути з ОСОБА_3 , місце АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 грошові кошти в розмірі 18 473 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 89 копійок.

В задоволенні іншої частини заяви про поворот виконання рішення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь держави судовий збір у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.