Справа № 194/1597/24
Номер провадження № 2/194/151/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіна Т.С.,

представника позивача Мізевич Д.А.,

представника відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Новікової С.А.,

представника відповідача ДКС України Тараненко М.С.,

представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Кисельова В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Мізевич Дмитра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи: слідчий слідчого відділення ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаров Артем Олександрович, прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокін Максим Олександрович, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Мізевич Д.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи: слідчий слідчого відділення ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаров А.О., прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокін М.О., про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 листопада 2021 року слідчим СВ ВП№1 Павлоградського РВП Назаровим А.О. за погодженням з прокурором Павлоградської окружної прокуратури Сорокіим М.О. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України. 30 листопада 2021 року ОСОБА_2 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00150 від 14.06.2021 року, який затверджено прокурором Сорокіним М.О. та скеровано до суду. 02 липня 2024 року прокурор Сорокін М.О. виніс постанову про відмову від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №00150. 20 серпня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом винесена ухвала про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286-1 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, яка набрала законної сили 28 серпня 2024 року. Прокурор у судовому засіданні дійшов переконання про відсутність складу кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286-1 КК України. Посилаючись на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 264000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури подала письмові пояснення, в яких зазначила, що під час судового розгляду справи було призначено судову-комісійну експертизу. Відповідно до висновку №190 від 09 лютого 2023 року об`єктивних ознак тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_3 не встановлено. Відповідно до додаткової судово-медичної експертизи №126-Д від 27 березня 2024 року будь-яких кістково-травматичних змін у потерпілого не вбачається. Таким чином, в ході судового розгляду у потерпілого ОСОБА_3 тілесних ушкоджень не встановлено. Отже, прокурор відмовився від підтримання публічного обвинувачення. Однак, вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області подала відзив по справі, відповідно до змісту якого просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав до суду жодних доказів виникнення у нього моральних страждань.

Третя особа ОСОБА_4 подав до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Рішення суду від 20 серпня 2024 року, яким провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення не є рішенням, яким встановлено факт незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_1 . Позивач не оскаржував в порядку КПК повідомлення про підозру.

Представник позивача в судовому засіданні з підстав зазначених у позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо пред`явленої підозри, зазначив, що ним ще на досудовому слідстві було повідомлено про те, що у потерпілого не має тілесних ушкоджень. Підозра стороною позивача не оскаржувалась.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не є належним відповідачем та позивачем не правильно заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури у судовому засіданні просив врахувати, що підозра стороною позивача не оскаржувалася, отже не є незаконною, у судовому розгляді було встановлено про відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень, тому вини прокуратури не має.

Треті особи: слідчий слідчого відділення ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаров А.О., прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокін М.О.в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши думку представника позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2021 року ОСОБА_1 слідчим ВП№1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Назаровим А.О. повідомлено про підозру за ч.1 ст. 286-1 КК України, яка погоджена прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокіним М.О.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 слідчим ВП№1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Назаровим А.О. пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст. 286-1 КК України, яке затверджено прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокіним М.О.

02 липня 2024 року прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокіним М.О. винесено постанову про відмову від підтримання публічного обвинувачення, якою прокурор відмовився від підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні №0000150 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286-1 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року кримінальне провадження №0000150 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286-1 КК України, у закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, яка набрала законної сили 28 серпня 2024 року.

Суд не бере до уваги в якості доказу по цій справі свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , оскільки доказів, що внаслідок розслідування кримінального провадження та пред`явлення підозри і обвинувачення останній помер, суду не надано та не доведено. Також, суду не надано доказів, що останній є батьком позивача.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд застосовує положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, тривалу неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, навчання, яких зазнав позивач, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя позивача.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди у разі закриття кримінального провадження судом враховується правова позиції Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №306/701/20, якою суд визнав реабілітуючою таку підставу, як закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, оскільки не встановлено достатніх підстав для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання.

За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо доводів сторони відповідача, що суду не надано доказів спричинення моральної шкоди, суд зазначає, що суд самостійно вправі встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши її характер.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з тим, позивач перебував під слідством та судом з 27 листопада 2021 року по 28 серпня 2024 року, тобто 33 місяці, враховуючи, що кримінальне провадження було закрите з реабілітуючих обставин, і враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, викликаних тривалим судовим розглядом, тривалою неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, яких зазнав позивач, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя позивача.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет» України на 2025 рік, встановлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень.

Отже, слід врахувати, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди. Необхідний і достатній у даній справі розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, та враховуючи, що позивач перебував під слідством та судом 33 місяці, слід визначити в сумі 264000 грн. При цьому суд враховує характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, викликаних тривалим судовим розглядом, тривалу неможливість самореалізації в сферах сімейних та дружніх стосунків, навчання, яких зазнав позивач, утрудненість відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, неможливість повного відновлення попереднього, раніше усталеного способу життя позивача.

Визначений судом розмір моральної шкоди узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

З огляду на вищевикладене, доводи про те, що розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем є значно завищеним, - необґрунтовані.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215 (далі - Положення), ДКС України є центральним органом влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізовує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних котів. Бухгалтерського обліку використання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 п.4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі Порядок).

Відповідно до п.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, грошові кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 264 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву за позовом представника позивача адвоката Мізевич Дмитра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи: слідчий слідчого відділення ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Назаров Артем Олександрович, прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сорокін Максим Олександрович, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями й рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , компенсацію моральної шкоди у розмірі 264 000,00 грн.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін