КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/143/2025
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2025 року місто Київ
справа №367/8025/19
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяви представника позивача ОСОБА_1 - Новіцької Іванни Леонідівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 березня 2024 року та за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Карабази Н.Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченків двір», Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії,-
У жовтні 2019 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просив:
зобов`язати відповідачів відновити стан коридору загального користування до квартир №64 та №65 сьомого поверху будинку АДРЕСА_3 , шляхом знесення встановленої стіни з металевими дверима за власний рахунок у коридорі загального користування до квартир №64 та №65 сьомого поверху будинку АДРЕСА_3 та привести коридор загального користування до попереднього розміру та стану внутрішнього оздоблення (стелю, стіни, підлогу), які існували до проведення переобладнання відповідачами, яким на праві власності належать квартири №64 та №65 .
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 березня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2024 року у стягненні витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріальних та порушення процесуальних норм права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 березня 2024 року задоволено частково.

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2024 року задоволено частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 березня 2024 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: ОСББ «Шевченків двір», Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити діїзадоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приміщенням загального користування, а саме: відновити стан коридору загального користування до квартир №64 та №65 сьомого поверху будинку АДРЕСА_3 шляхом знесення встановленої стіни з металевими дверима за власний рахунок у коридорі загального користування до квартир №64 та №65 сьомого поверху будинку АДРЕСА_3 та приведення коридорузагального користування до попереднього стану, якийіснував до проведення переобладнання.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 960,50 грн. з кожного та витрати на правову допомогу у розмірі по 2500 грн. з кожного понесених в суді першої інстанції.

14 грудня 2024року засобами поштового зв'язку та 16 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - Новіцька І.Л. подала до Київського апеляційного суду заяви, які є аналогічні за змістом, в яких просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000 грн.

В обґрунтування вимог заяв посилалася на те, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови не вирішив питання щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Вказувала, щовідповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги №31/24 від 13 травня 2024 року вартість послуг, а саме: надання юридичної консультації; написання та подача апеляційної скарги та всіх необхідних процесуальних документів; представлення інтересів клієнта - становить 8000 грн., окрім цього, за кожну участь в судовому засіданні клієнт сплачує 2000 грн.

Сторониу судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяв, колегія суддів вважає, що заяви про ухвалення додаткового рішення підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в апеляційній скарзі зазначала, що позивачем понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн.

14 грудня 2024року засобами поштового зв'язку та 16 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - Новіцька І.Л. подала до Київського апеляційного суду заяви, в яких просила стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 12000 грн.

Заяви про ухвалення додаткового рішення подані з дотриманням вимог ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача ОСОБА_1 - Новіцькою І.Л. надано копії: договору №31/24 про надання правничої допомоги від 13 травня 2024 року, укладеного між адвокатом Новіцькою І.Л. таОСОБА_1 ; акту наданих послуг від 11 грудня 2023 року на суму 12000 грн.; звіту про виконану роботу від 11 грудня 2024 року; розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 12 грудня 2024 року на суму 12000 грн.

Відповідно до акту наданих послуг від 11 грудня 2023 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 12 грудня 2024 року адвокат Новіцька І.Л. надала клієнту наступні послуги:

первісна консультація клієнта, вивчення пакету документів - 3 год., 3000 грн.;

написання та подача апеляційної скарги - 5 год., 5000 грн.;

виїзд на засідання, представлення інтересів клієнта в суді - 4000 грн., що разом становить 12000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником позивача ОСОБА_1 - Новіцькою І.Л. у заявах про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 12000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

У пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Таким чином, беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 понесенівитрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі по 2000 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.133, 141, 268, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяви представника позивача ОСОБА_1 - Новіцької Іванни Леонідівни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 (який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) витрати на правову допомогу у розмірі по 2000 грн. з кожного понесені в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 16 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: