Провадження № 2/202/382/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська представник надійшла позовна Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КП «Приватбанк» (до зміни найменування 14.06.2018 року - ПАТ КБ «Приватбанк») з метою отримання батьківських послуг у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 25.10.2017 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок, встановлено кредитний ліміт на умовах, визначених Договором та видано кредитну картку, яку отримано відповідачем. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 50000,00 гривень. Позивач виконав покладені на нього обов`язки в повному обсязі. При цьому, відповідач порушила умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, у зв`язку з чим станом на 04 січня 2023 року за останньою утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 60416,82 гривень, що складається з: 49135,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11281,80 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи наведене, представник позивача просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25.10.2017 року в розмірі 60416,82 гривень, а також судові витрати по справі у розмірі 2684 гривень.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цивільної справи № 202/14116/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості визначено суддю Ісаєву Д.А.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 12.09.2023 року прийнято позовну заяву та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

01 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не погоджується із позовними вимогами, вважає їх незаконними та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що 05.09.2017 року вона зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою покупки б/в автомобіля без укладання кредитного договору, та надавала свій паспорт з ідентифікаційним кодом працівнику банку, однак жодних договорів нею не було укладено. Твердження про те, що 25.10.2017 року вона підписала заяву № б/н від 25.10.2017 року не відповідають дійсності, оскільки 21.10.2017 року о 13 год. 15 хв. вона сильно травмувала ногу й протягом 10 днів не виходила зі своєї квартири. При цьому, копії сторінок паспорту серії НОМЕР_1 , які додані позивачем до позовної заяви не містять підпису відповідача, а підпис від її імені в графі підпис клієнта в Анкеті-заяві, виконано іншою, невідомою відповідачу особою, та відтворені за допомогою комп`ютерних програм. Крім того, розрахунок заборгованості виконано невідомою особою, ніким не підписано та відсутня печатка банку, як того вимагає бухгалтерський облік.

21 лютого 2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Твердження відповідача на не підписання кредитного договору , спростовуються її підписом у заяві шляхом його поставлення на планшетному комп`ютері. Підписання Паспорту споживчого кредиту також відбувалось, шляхом поставлення відповідачем підпису за допомогою стилусу на планшеті, який є особливим видом власноручного підпису. При цьому, у відповідності до ст. 207 ЦК України при вчиненні правочинів допускається використання електронного підпису або аналога власноручного підпису. Отже, кредитний договір підписаний сторонами, відповідає вимогам чинного законодавства, та відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання договору недійсним.

Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. Так, протягом строку дії кредитного договору відбувалась сплата щомісячних платежів по кредиту. Однак, відповідач своєчасно в повному обсязі не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками за його користування, що відображено у розрахунку заборгованості за договором. Відповідачем надано усі докази на підтвердження виникнення заборгованості та її розміру (розрахунок заборгованості, виписка по рахунку). В свою чергу, відповідачем дані докази не спростовано.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали цивільної справи № 202/14116/23 надійшли в провадження судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 29 вересня 2024 року цивільну справу прийнято до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Суд враховує засади розумності тривалості судового процесу, а також приймає до уваги, що справа перебуває в провадженні суду з 19.07.2023 року, в тому числі, внаслідок нез`явлення відповідача в судові засідання та неодноразове подання останньою клопотань про відкладення розгляду справи.

Також, судом приймається до уваги, що відповідачем 01 лютого 2024 року подано відзив на позовну заяву в якому висловлено позицію ОСОБА_1 щодо позовних вимог та незгода останньої з обгрунтуваннями позовної заяви. При цьому, жодних інших доводів та обгрунтувань відповідач за час розгляду справи не навела.

З урахуванням наведеного, з огляду на тривалість розгляду даної справи, та висловлення відповідачем своєї позиції, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2017 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Анкета-заява).

14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

В анкеті-заяві вказано, що відповідач підписанням даної анкети-заяви та згідно зі ст. 634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банка в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять Договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погоджується зі збільшеним строком позовної давності та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку.

Окрім іншого, підписанням Анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила, що подані нею відомості є повними та правдивими, а також зобов`язалась повідомляти про зміну наданої інформації, яка може виникнути в період обслуговування в банку, на протязі 3 робочих днів з дня таких змін, шляхом використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання даної анкети-заяви такий підпис відноситься до власноручного підпису.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що між сторонами 25.10.2017 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, та які долучено позивачем до Анкети-заяви, а саме: Паспорт споживчого кредиту; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», що діли на момент укладення договору; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку; довідку про видані картки; розрахунок заборгованості станом на 27.06.2024 року за договором № б/н від 25.10.2017 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 ; виписку по картці клієнта ОСОБА_1 за період з 25.10.2017-01.01.2023 року; копію паспорту громадянина України, виданого на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Паспорт споживчого кредиту, що підписаний відповідачем, містить наступну інформацію: тип кредиту: поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; сума/ліміт кредиту до 200000 грн. (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит); строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту: на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом кредитування рахунку на споживчі потреби, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитодавця, на підставі Договору про споживчий кредит. Строк надання кредиту протягом одного дня (максимальний строк); процентна ставка у межах пільгового періоду (до 62 днів) - 0,000001 % річних; базова процентна ставка 40,8% на рік; реальна річна процентна ставка 49,34%.

Як вбачається з копії Довідки про надані кредитні картки, відповідачу ОСОБА_1 03.08.3017 року було надано кредитну картку типу «Універсальна» строком дії до 07/21 та 16.07.2021 року - кредитну картку типу «Універсальна» строком дії до 07/25.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 останній неодноразово було змінено кредитний ліміт, останній раз його розмір становив 50000,00 гривень.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Виходячи з вимог ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди..

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

На офіційному веб-сайті позивача privatbank.ua, у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо банківського обслуговування, зокрема, отримання кредиту, а саме: Умови та правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», тощо.

Відповідач вказує, що не підписувала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 25.10.2017 року, та Паспорт споживчого кредиту, не отримувала банківських карток та не користувалась кредитними коштами. Також зазначає, що до 21.10.2017 року о 13 год. 15 хв. вона сильно травмувала ногу й протягом 10 днів не виходила зі своєї квартири.

Водночас, відповідач не оспорювала правочин, шляхом звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, та не зверталась до органу Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, шахрайських дій, незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження свої посилань щодо травмування 21.10.2017 року ноги, якими б могли бути медичні довідки, листки непрацездатності, тощо.

Доводи ОСОБА_1 , що на Анкеті-заяві № б/н від 25.10.2017 року не її підпис, також не підтверджені жодним доказом. Клопотань про призначення судової експертизи на встановлення чи спростування відповідності підпису, відповідачем не заявлено.

З наданої Банком виписки по картці вбачається, що відповідач, на встановлених банком умовах, починаючи з 25.10.2017 року активно користувалась кредитними коштами Банку, розраховувалась ними за товари й послуги та частково погашала заборгованість, шляхом переказів зі своєї карти, поповнення карткового рахунку в терміналах самообслуговування. При цьому, не оскаржувала договір і не порушувала питання про його розірвання, а отже, не вважала його несправедливим або недійсним. Наведенесвідчить при визнання ОСОБА_1 правовідносин між нею та позивачем, та наявність за нею зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору.

Аналізуючи надані суду докази, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, який частково оформлений сторонами у письмовому вигляді та частково в електронній формі з використанням аналогу власноручного підпису відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відсутність підпису останньої безпосередньо на паперовому екземплярі Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифах та Паспорті споживчого кредиту не свідчить про непогодження між сторонами істотних умов договору, зокрема розміру процентної ставки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір банківського обслуговування від 25.10.2017 року, на підставі якого відповідачем отримано кредитні кошти, укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги законодавства, а порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», чинного на момент укладення договору.

Отже, посилання відповідача щодо недоведеності укладання нею 25.10.2017 року договору банківського обслуговування, суд вважає необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частинами 1-4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наданий банком розрахунок заборгованості свідчить, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 04.01.2024 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 60416,82 гривень, що складається з: 49135,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11281,80 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем також надано виписку по рахунку відповідача, яка є належним та допустимим доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

В ході розгляду справи відповідач хоча й оспорювала наявність заборгованості, однак не скористалась можливістю спростувати надані позивачем докази, та не надала жодних інших розрахунків.

З урахуванням наведеного, оскільки доказів повернення кредиту чи спростування встановлених обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.10.2017 року, станом на 04.01.2024 року в розмірі 60416,82 гривень, що складається з: 49135,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11281,80 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; ).

З урахуванням викладеного, судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь інші аргументи, використані сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не впливають на висновки суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

Доказів щодо понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не надано.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 16, 526, 610, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за Договором про надання банківських послуг б/н від 25 жовтня 2017 року, станом на 04.01.2023 року в розмірі 60416,82 гривень, що складається з: 49135,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11281,80 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський