Справа № 183/9782/24
№ 2/183/4116/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представниці позивача ОСОБА_1 , представниці відповідачки ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про:

- зменшення, встановленого рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у справі № 183/3322/19 розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення донькою повноліття,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у справі № 183/3322/19 з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 травня 2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач указує, що 09 жовтня 2021 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , під час якого народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на день звернення з позовом його матеріальне становище погіршилося. На його утримані перебуває дружина, двоє рідних неповнолітніх дітей, батьки пенсіонери та неповнолітня донька дружини від першого шлюбу. На час звернення з позовом дружина позивача, ОСОБА_3 , не працює, знаходиться в декретній відпустці. Його батьки пенсіонери. Також батько позивача є інвалідом третьої групи, його пенсії не вистачає на ліки та оплату комунальних послуг, внаслідок чого позивач вимушений їм допомагати. Посилається на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. Утримувані з нього на теперішній час аліменти загалом перевищують встановлену законом частку, оскільки вважає, що на утримання двох дітей він повинен сплачувати 1/3 частину з усіх видів його заробітку щомісячно, тобто по 1/6 частині на кожну дитину.

В правове обґрунтування позову посилається на положення ч. 1 ст. 182, ч. 5 ст. 183, ч. 1 ст. 192 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Постановленою суддею ухвалою від 27 вересня 2024 року, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Встановлено строк відповідачеві на подання відзиву.

07 жовтня 2024 року адвокатом Лупан О. Є. подано заяву про вступ у справу в якості представниці відповідачки та надання доступу до електронної справи.

22 жовтня 2024 року представницею відповідачки подано відзив на позовну заяву. У відзиві представниця просить відмовити у позові. В обґрунтування відзиву вказує, що з 18 лютого 2011 року по 11 березня 2019 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_6 . 24 травня 2019 року ОСОБА_5 звернулась до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , оскільки після розлучення донька залишилась проживати з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, а колишній чоловік взагалі відмовлявся допомагати в утриманні спільної доньки. 05 вересня 2019 року Новомосковськими міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 183/3322/19 про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сторона відповідачки вказує, що державним виконавцем Синельниківського ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого у справі № 183/3322/19. ОСОБА_4 не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворився борг у розмірі 138 509,47 грн. Позивач жодного разу не виплатив аліментів на утриманні ОСОБА_6 . Навмисно приховує свої доходи, на виклик до державного виконавця не з`являється.

Зазначає, що обставини щодо погіршення матеріального стану позивача не відповідають дійсності. Так, у позовній заяві позивач не пояснює, чому утворилася заборгованість по аліментам на утримання доньки ОСОБА_8 у розмірі 138 509,47 грн у період, коли він ще не був одружений та не утримував непрацюючу дружину, дитину від іншого шлюбу, дитину дійсної дружини та коли батько ще не був інвалідом. Указує, що позивачем не доведено належними доказами обставини погіршення його матеріального становища та що до настання обставин, на які позивач посилається у позові, він не сплачував аліменти на утримання ОСОБА_6 , через що утворилася заборгованість. Посилається на відсутність належних доказів та доводів для покладення тягаря утримання спільної доньки лише на відповідачку, в той час, як позивач утримує доньку дружини від іншого шлюбу. Крім того вказує, що позивач не надав доказів утримання батька, його безпорадного стану внаслідок якого виникає обов`язок з його утримання.

Наголошує, що розмір аліментів, встановлений рішенням у справі № 183/3322/19, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, один з яких має іншого батька, який зобов`язаний її утримувати, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_5 , дочки ОСОБА_6 , та буде суперечити її інтересам.Зміна сімейного стану відповідача та народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

В правове обґрунтування відзиву посилається на ч. 2 ст. 51 Конституції України, статтю 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 150, 180, 181, ч. 1 ст. 192 СК України, висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), правову позицію, вказану у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

11 листопада 2024 року судом отримано відповідь на відзив, у якому представниця позивача просить поновити позивачеві строк для подачі заперечень на відзив та задовольнити позов.

Клопотання в частині поновлення строку обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 відзив отримав поштою 30 жовтня 2024 року, звернувся за правовою допомогою до адвоката 04 листопада 2024 року та тим, що існувала необхідність часу для адвоката на детальне вивчення матеріалів справи та підготовку додаткових доказів для забезпечення належного захисту інтересів позивача.

В обґрунтування відповіді на відзив представниця позивача вказує, що позивач не просить суд змінити розмір заборгованості за попередній період стягнення аліментів та припинити стягнення аліментів, а звернувся до суду з позовом про зміну розмір аліментів з моменту подання позову та наводить підстави такої зміни у позові на момент його подання. Твердження відповідачки про те, що позивач взагалі не платив раніше аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 не відповідають дійсності та спростовуються долученими до відповіді доказами. Так, відповідно до довідки з місця роботи позивача (ФОП ОСОБА_9 ) від 02 жовтня 2024 року за період роботи з 01 червня 2020 року по 26 травня 2022 року здійснено відрахування з доходу (заробітної плати) позивача на сплату аліментів грошові кошти у сумі 30 791,52 грн. Окрім того, позивач у 2023 році та 2024 році здійснював перерахування грошових коштів на сплату аліментів відповідачці на її картковий рахунок. Оскільки грошові кошти були перераховані через банківський термінал, більшість квитанцій, не збереглися. Доводи відповідачки, викладені у відзиві, базуються лише на її припущеннях, жодного доказу на підтвердження заперечень відповідачки до суду не надано. Зазначила те, що, позивач допомагає батькам пенсіонерам у купівлі ліків та продуктів харчування.

В правове обґрунтування відповіді на відзив, окрім норм права, викладених у позові, посилається на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19, постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Враховуючи незначний пропуск строку подання відповіді на відзив з урахуванням дати його отримання, повідомленого представницею позивача, відсутність доказів на підтвердження дати отримання копії відзиву в матеріалах справи та право сторони на правову допомогу, суд вважає поважними причини пропуску строку подання відповіді на відзив та постановлює продовжити його ухвалою від 11 листопада 2024 року.

Постановленими судом ухвалами від 25 листопада 2024 року та від 15 січня 2025 року задоволено клопотання представниць позивача та відповідачки про розгляд справи в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 16 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті та, з огляду на позицію представниць позивача та відповідачки, третьої особи, розгляд справи по суті призначено на 16 січня 2025 року.

В судовому засіданні представниця позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, указаних у позові та відповіді на відзив. Вказала на те, що сплата аліментів позивачем до звернення з позовом не входить до предмету доказування у справі про зміну розміру аліментів. Зазначила, що позивач має нестабільні підробітки, оскільки проживає у сільській місцевості. Пояснила, що при зверненні до державного виконавця щодо підстав неврахування аліментних платежів позивача, вказаних у довідці з місця роботи пояснено про врахування довідки після відновлення дії реєстрів. Вказала на те, що після покращення матеріального стану позивача відповідачка не позбавлена права звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів.

Представниця відповідачки заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Вказала, що позивач має заборгованість у розмірі 135 509,47 грн зі сплати аліментів. Окрім виплат 07 серпня 2024 року та 19 серпня 2024 року грошей на утримання своєї доньки від першого шлюбу не здійснював. Ухиляється від обов`язку утримання дитини. Наголосила на належності доказу у виді розрахунку заборгованості з аліментів. Зазначила, що позивач намагається за рахунок іншої дитини покращити своє становище та погіршити становище власної доньки. Послалася на відсутність доказів утримання позивачем батька, який отримує пенсію від держави, та необхідності утримання батька позивачем. Також наголосила на відсутності доказів на підтвердження утримання позивачем дитини ОСОБА_3 , яка має батька та повинна отримувати аліменти від нього. Оскільки позивач не працює, а розмір аліментів обраховується відносно до середнього заробітку по регіону розмір аліментів, які сплачує позивач не є достатніми для утримання дитини і в переважній більшості тягар по утриманню дитини несе відповідачка, який збільшиться при зменшенні аліментів.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що перебувала у декретній відпустці, яка закінчилася в грудні 2024 року. Джерел доходу не мала та на момент розгляду справи не працює. Вказала, що позивач у 2020 2022 роках працював та сплачував аліменти на утримання ОСОБА_6 і претензій зі сторони відповідачки не було. Грошові кошти перераховувалися позивачем дитині через термінали та квитанції про перерахування, окрім трьох, не збереглися. Крім того, декілька разів аліменти перераховувалися з рахунків батька та матері позивача, а позивач потім повертав їм гроші. Також, оскільки позивач у певні періоди брав ОСОБА_6 до себе, ним надавалися грошові кошти безпосередньо дитині та придбавалися речі для неї. Зазначила, що після отримання відзиву вона з позивачем звернулася до виконавчої служби з приводу з`ясування неврахування сплачених сум, на що державним виконавцем було повідомлено про здійснення перерахунку аліментів після відновлення дії державного реєстру. Позивач на час звернення з позовом та розгляду справи офіційно не працює, має мінливі доходи у виді підробітку по господарству, сезонних робіт по косінню трави, копанню городів. Крім того, вони мають власний город за допомогою чого вирощують продукти. Позивач допомагає в утриманні батьків, особливо батька, який має незначний розмір пенсії. Вона не зверталися з позовом про стягнення аліментів від першого шлюбу, батько її першої дитини самостійно коштів не надає.

Суд, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши доводи заяв по суті справи та перевіривши їх матеріалами справи, висновує таке.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, сторонами у справі визнано, що з 18 лютого 2011 року по 11 березня 2019 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі позивача та відповідачки народилась донька ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати із матір`ю та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_5 звернулась до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 05 вересня 2019 року Новомосковськими міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 183/3322/19 про задоволення позову.

Про факт батьківства свідчить також і надане позивачем у копії свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 від 21 червня 2011 року /а.с.10/

Крім того визнані обставини підтверджуються ухваленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням від 09 листопада 2010 року у справі № 183/3322/19, яким позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Присуджено до стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаним рішенням установлено, що на час розгляду справи відповідач ОСОБА_4 є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення.Позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід).

Також матеріали справи у виді копії свідоцтва про шлюб свідчать, що 09 жовтня 2021 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_10 /а.с.9/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_7 , на що вказує надане у копії свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 /а.с.13/.

З наданої відповідачем копії повідомлення Синельниківського ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 серпня 2024 року № 124354 вбачається доведення до відома відповідачці, що на виконанні перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 183/332, виданого 22 жовтня 2019 року. По вищевказаному виконавчому листу існує заборгованість зі сплати аліментів /а.с.30/.

З наданого відповідачкою розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Синельниківського ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 60500438 /а.с.31-33/ вбачається, що щодо боржника ОСОБА_4 існує заборгованість, загальний розмір якої станом на 30 серпня 2024 року становить 138 509,47 грн, сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження 134 987,22 грн. Розрахунок виконано за період з травня 2019 року по серпень 2024 року. За вказаний період боржником сплачено 0,00 грн.

Водночас, з наданої представницею позивача копії звіту про здійснені відрахування та виплати, складеного ФОП ОСОБА_9 № 02/10-01 від 02 жовтня 2024 року повідомлено, що за період з 01 червня 2020 року по 26 травня 2022 року з заробітної плати та інших видів доходу ОСОБА_4 утримано 30 791,59 грн /а.с.43/.

Також убачається, що 19 серпня 2024 року ОСОБА_11 зараховано на рахунок ОСОБА_5 3 015,08 грн з призначенням платежу переказ власних коштів, та 07 серпня 2024 року поповнено картку по номеру ОСОБА_6 на суму 4 000,00 грн з призначенням платежу переказ власних коштів, про що свідчать надані представницею позивача копії квитанцій /а.с.44, 45/.

При цьому, отримані судом у порядку ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81, 84 ЦПК України докази у виді відповіді № 1039785 від 16 січня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела і суми нарахованих доходів свідчить про відсутність даних щодо оподаткованого доходу ОСОБА_4 за 2024 рік.

Судом також досліджено Пенсійне посвідчення ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , видане 17 січня 2024 року /а.с.15/ та довідку до акту медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААГ № 547817 від 20 грудня 2023 року /а.с.16/, з яких убачається, що ОСОБА_12 призначено пенсію внаслідок загального захворювання по інвалідності третьої групи з 01 січня 2024 року безстроково при повторному огляді та згідно з яким ОСОБА_12 може виконувати такі види праці: легка робота без значних фізичних та психоемоційних навантажень, роботи біля джерел тепла (сторож, диспетчер, ваговик).

Також судом досліджено нотаріально засвідчену 12 серпня 2024 року та зареєстровану в реєстрі за № 870 заяву ОСОБА_3 /а.с.14/, згідно з якою остання підтверджує, що на утриманні її чоловіка ОСОБА_4 перебувають вона, їх малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її донька від першого шлюбу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім матеріального утримання, спрямованого на забезпечення розвитку, навчання та виховання вищевказаних дітей ОСОБА_4 приймає безпосередню участь у їх вихованні. Підтверджує, що ОСОБА_4 , вона та діти проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Самі по собі письмові пояснення, навіть і засвідчені, не є допустимим доказом у справі, оскільки, з огляду на безпосередність дослідження доказів, безпосередньо не сприймаються судом. Допустимим доказом у такому випадку є покази свідка. При цьому, обставини, які вказані у поясненнях ОСОБА_3 мають підтверджуватися також і іншими письмовими доказами. Зокрема: довідками на підтвердження місця проживання, чеками, квитанціями, тощо. Внаслідок викладеного судом не приймається до уваги доказ у виді заяви від 12 серпня 2024 року при ухваленні рішення.

Позиція сторін у справі та надані ними докази свідчать про наявність спору між позивачем та відповідачкою з приводу зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Вирішуючи цей спір, суд ураховує таке.

Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на існування підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та наявності підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє дітей та дружина, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за їх дитиною, перебування на утриманні батьків, що не дозволяє йому надавати підтримку відповідачці шляхом сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 , у розмірі визначеному рішенням суду (1/4 частина).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Проте, як роз`яснено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 положення ст. 192 СК України не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Народження другої дитини спричинює зміну матеріального стану, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.

Вирішуючи у цій справі питання щодо того, чи призвело народження іншої дитини до неможливості позивачем сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суд висновує таке.

Позивачем підтверджено факт народження у нього дитини від іншого шлюбу, однак наданими у справу доказами не підтверджено понесення ним додаткових фінансових витрат на утримання дитини від іншого шлюбу ОСОБА_7 , і, як наслідок, погіршення його майнового стану, неможливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи позову та відповіді на відзив про те, що на даний час змінився сімейний та матеріальний стан позивача, який фактично створив нову сім`ю, на його утриманні перебуває дружина та двоє дітей, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки створення нової сім`ї не може бути достатньою та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Саме по собі народження дитини без підтвердження змін майнового стану позивача не свідчить про існування підстав для висновку про неможливість сплачувати ним аліменти у визначеному судом розмірі. Доказів того, що витрати на утримання двох дітей перевищують законодавчо допустимий розмір можливих відрахувань з його доходів суду не надано. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

При цьому, суд ураховує, що аліменти є власністю дитини та стягуються для забезпечення її потреб. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відтак, з огляду на те, що позивач не має офіційних доходів, що встановлено судом, має мінливий дохід, про що вказано третьою особою, доказів неможливості отримання ним доходу або стану здоров`я, який би позбавляв його можливості отримувати такий суду не надано, наявні підстави для висновку, що розмір аліментів при зменшенні їх до розміру, про який просить позивач, буде недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Про вказане свідчить і те, що позивачем жодними доказами не спростовано наявність у нього заборгованості з аліментів, визначених рішенням суду на день розгляду справи у повному обсязі.

Суд приймає до уваги позицію сторони позивача, що сама по собі наявність заборгованості з аліментів безпосередньо не впливає на висновок про неможливість зменшення їх розміру. Однак, з огляду на існування доказів на підтвердження відсутності офіційного доходу у позивача, ця обставина враховується судом при співставленні права дитини на забезпечення їй належного утримання одним з батьків, який проживає окремо від неї, із правами такого батька та його батьківськими обов`язками.

Зокрема, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

При цьому суд зауважує про наявність протиріч у доказах поданих сторонами щодо розміру заборгованості позивача з аліментів. Зокрема, докази, подані позивачем вказують на проведення відрахувань з його доходу у період з червня 2020 року по травень 2022 року. У розрахунку заборгованості, наданому відповідачкою такі суми відсутні. Позивачем доказів сплати ним аліментів у період з червня 2022 року по день звернення з позовом суду не надано, а надані суду квитанції за серпень 2024 року (з огляду на призначення платежу) не вказують на сплату саме аліментів на утримання ОСОБА_6 . Пояснення ж ОСОБА_3 про сплату позивачем аліментів не підтверджені доказами.

Водночас, розмір заборгованості з аліментів не є предметом розгляду цієї справи та не впливає на висновок суду про відсутність підстав для зменшення визначеного судом у справі № 183/3322/19 розміру аліментів, а тому наявність протиріч у поданих доказах не аналізується судом.

Також суд приймає до уваги пояснення представниці відповідачки про відсутність доказів того, що батьки позивача знаходяться на його утриманні та що саме позивачем забезпечується належний рівень життя своїх батьків. Сам по собі факт того, що ОСОБА_12 є інвалідом третьої групи та має протипоказання до певних видів праці не вказує на зміну майнового стану позивача, оскільки пенсійне посвідчення вказує на отримання ОСОБА_12 пенсії по інвалідності.

Що ж до доводів про утримання позивачем дитини своєї теперішньої дружини, ОСОБА_3 , то доказів на підтвердження такого утримання суду не надано, як не надано і доказів того, що рідний батько дитини не може надавати утримання своїй доньці.

З огляду на викладене суд висновує, що встановлений рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року у справі № 183/3322/19 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_5 та суперечитиме її інтересам. Внаслідок викладеного наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 17 січня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов