СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18855/24

пр. № 2/759/793/25

21 січня 2025 року м. Киї

Святошинський районний суд м. Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Калугіна Д.О., представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.04.2024 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого належний позивачу автомобіль марки «Mitsubushi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, МТСБУ на користь позивача виплатило страхове відшкодування у розмірі 64 302,87 грн. у відповідності до вимог чинного законодавства. Проте згідно звіту оцінки про вартість матеріального збитку від 03.06.2024 року вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля складає 200 578,11 грн. Таким чином, залишок між завданою шкодою та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 136 275,24 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Також позивачем було понесена витрати на проведення оцінки збитку у розмірі 4 000,00 грн., які позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача. Крім того позивач просить здійснити розподіл понесених ним судових витрат.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.10.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_4. подано заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Також відповідач просить залучити до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_3 та у якості третьої особи на стороні відповідача страхову компанію, у якій застраховано цивільну відповідальність водія автомобіля «Mitsubushi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 . Витребувати у позивача відомості про страхування автомобіля «Mitsubushi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 . Витребувати у позивача відомості про придбання та постановлення на облік автомобіля «Mitsubushi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 . Витребувати в Управлінні патрульної поліції в місті Києві усі адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 щодо фіксації ДТП. Зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства - за фактом вчинення ОСОБА_1 злочину за ч.1 ст. 190 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2024 року змінено порядок розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_4 подано заяву про відвід судді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та передано до цивільної канцелярії у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України для визначення судді для розгляду питання про відвід судді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 про відвід залишено без задоволення.

15.11.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_4 подано заяву про відвід судді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року заяву про відвід судді залишено без задоволення.

22.11.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_4 подано заяву про відвід судді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано до цивільної канцелярії у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України для визначення судді для розгляду питання про відвід.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про залучення третьої особи відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача - Калугін Д.О. підтримав подану позовну заяву, просить її задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував на його безпідставність. Вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки винною у ДТП є інша особа ОСОБА_3 . Вказав, що звіт про оцінку вартості пошкодженого КТЗ є неналежним доказом у справі на підтвердження розміру завданого позивачу матеріального збитку та розміру відновлювального ремонту належного йому автомобіля.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «Mitsubushi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Так, 02 квітня 2024 року о 21 год. 45 хв. ОСОБА_2 повторно протягом року керував автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 на праві власності, та рухався по бульвару Академіка Вернадського, 16 в м. Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 02 квітня 2024 року о 21 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_3 , та рухаючись по бульвару Академіка Вернадського, 16 в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не вибрав безпечної дистанції та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubushi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_1 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії та будучи притягнутий до адміністративної відповідальності постановою серії ЕАС № 7347164 від 17.07.2023 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, повторно протягом року 02 квітня 2024 року о 21 год. 45 хв. керував автомобілем «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 на праві власності, та рухався по бульвару Академіка Вернадського, 16 в м. Києві.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2024 у справі №759/7313/24, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.07.2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 03.06.2024 року №07/53.06.24 ринкова вартість КТЗ марки «Mitsubushi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження на дату оцінки становить 240 852,19 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ в результаті його пошкодження на дату оцінки становить 200 578,11 грн., вартість матеріального збитку КТЗ в результаті його пошкодження на дату оцінки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні становить 102 302,02 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, ОСОБА_3 (яка керувала ТЗ на момент ДТП) звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п.41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди.

08.07.2024 року МТСБУ на рахунок позивача перераховано 64 302,87 грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку позивача.

Відповідно до ст. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 36.2 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, особою, яка відповідає за відшкодування матеріальної шкоди позивачу є відповідач.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З огляду на положення п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди страховиком здійснюється виключно у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, в розумінні положень ст.ст. 1166, 1194 ЦК України відшкодовувати завдану майну потерпілого шкоду зобов`язана особа, яка її завдала, як і сплачувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (регламентною виплатою МТСБУ).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої шкоди 136 275,24 гривень, що складає різницю між завданим матеріальним збитком та отриманим страховим відшкодуванням (регламентною виплатою МТСБУ) (200 578,11 - 64 302,87).

Щодо належності доказу - звіту про оцінку вартості пошкодженого майна суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-ІІІ) оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону № 2658-ІІІ).

Стаття 9 Закону № 2658-ІІІ встановлює, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

До таких нормативно-правових актів, зокрема належить Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 1074/8395 в редакції Наказу від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159 (далі - Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методика).

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ) у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (пункт 1.3.).

Згідно з пунктами 2.3., 2.4. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ, а вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (пункт 4.3. Методики).

Відповідно до пункту 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту (пункт 8.1. Методики).

Отже за змістом наведених положень Методики оцінка збитку внаслідок ДТП проводиться шляхом складання калькуляції вартості ремонтних робіт і запчастин, а базою для оцінки є результати огляду пошкодженого транспортного засобу.

Усі дані, наведені у звіті (акті) про оцінку або у висновку експерта (експертного дослідження), зазначаються з посиланням на джерело їх отримання. Джерела інформації повинні бути актуальними, тобто відповідати даті оцінки.

Дослідженням наданого позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, та додатків до нього встановлено, що за своєю формою та змістом він відповідає загальним засадам оцінки майна і Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Суд встановив, що розмір страхового відшкодування був встановлений страховиком належним чином і у встановлені строки, відповідно до вимог Закону та Методики.

Оцінка виконана відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦК України, висновок підготовлено для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в силу норм ст.ст. 77, 79 ЦПК України, суд приймає наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, як належний та достовірний доказ на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу, пошкодженнями автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.04.2024 року.

Жодних доказів на спростування викладених у Звіті висновків стороною відповідача не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи встановлені судом обставини, з огляду на надану судом оцінку наявним у справі доказам, позов підлягає до задоволення, тобто відповідач має сплатити на користь позивача різницю між вартістю відновлювального ремонту з застосуванням коефіцієнту зносу та сумою виплаченого страхового відшкодування (регламентною виплатою МТСБУ), при розрахунку якого застосовувався коефіцієнт зносу, оскільки у МТСБУ не виник обов`язок щодо сплати всієї суми позивачу.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (частина 3 цієї статті).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані догові р про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно договору про надання правової допомоги від 05.04.2024 №322/24, акту приймання-передачі послуг за договором, вартість виконаних робіт складає 25 000,00 грн.

Суд вважає, що ці витрати є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідають характеру та складності справи. Виходячи з цього, сума витрат на правову допомогу визнається судом обґрунтованою, і, відповідно до положень процесуального законодавства, ці кошти підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім цього сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за оцінку вартості матеріального збитку, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний звіт як доказ. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем на проведення оцінки збитку у розмірі 4 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №07/53.06.24 від 03.06.2024 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 387,28 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 206, 223, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 136 275 (сто тридцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 75 копійок, витрати на проведення оцінки збитку у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , приватний будинок.

Суддя Н.О. Горбенко