Провадження № 2/202/975/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Карасьової Г.І.,

законного представника позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Нестеченка Д.С.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Чебикіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеченко Д.С. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що 10.06.2024 року приблизно о 19:15 год. біля буд. 34 по просп. Слобожанському у м. Дніпрі, ОСОБА_2 спричинивши умисні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 у вигляді трьох саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, в лівій надлопатковій та лівій міжлопатковій ділянці, поверхневої рани та тлі крововиливу на правій боковій поверхні язика у середній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу. Окрім того, у неповнолітнього ОСОБА_3 наявна хвороба «Локалізована (факальна) парціальна симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парціальними судомними нападами, без згадки фармакорезистентну епілепсію».

У зв`язку із протиправними умисними діями відповідача, ОСОБА_3 спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, постійного відчуття страху, невпевненості в собі, погіршення стану здоров`я, внаслідок спричинених тілесних ушкоджень. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 50000,00 гривень.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_3 вимушена звернутись до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду , завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 50000,00 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Законний представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що відповідач своїми умисними діями завдав тілесних ушкоджень її неповнолітньому сину ОСОБА_3 .. За вчинення даних дій, ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому, вчиненням кримінального правопорушення, ОСОБА_3 завдано моральних страждань.

Представник позивача - адвокат Нестеченко Д.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Чебикін С.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги частково в розмірі 3000,00 гривень. На його думку, решта вимог є недоведеними, а витрати на професійну допомогу - завищеними й підлягають зменшенню до 1000,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав думку свого представника та зазначив, що він наздоганяв ОСОБА_3 , оскільки попередньо між ними виник словесний конфлікт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2024 року по справі № 202/9632/24, провадження №1-кп/202/1672/2024), який набрав чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, даним вироком суду встановлено, що 10.06.2024 приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись дорогами міста Дніпро на маршрутному таксі № НОМЕР_1 зустрів раніше невідомого йому неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у нього виник словесний конфлікт. Під час конфлікту, у ОСОБА_2 , на ґрунті неприязних особистих відносин, виник умисел, спрямований на умисне спричинення неповнолітньому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_2 , того ж дня, тобто 10.06.2024 приблизно о 19 годині 15 хвилин, знаходячись біля зупинки, що розташована біля будинку АДРЕСА_1 , дочекавшись поки ОСОБА_3 вийшов з маршрутного таксі №107, вийшов слідом за потерпілим та почав наздоганяти його. У подальшому, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись позаду ОСОБА_3 на відстані витягнутої руки, ОСОБА_2 схопив своєю правою рукою за шию ОСОБА_3 та, використовуючи свою фізичну силу, повалив останнього на поверхню землі. Після чого, ОСОБА_2 , не зупиняючись на досягнутому, перебуваючи у вищевказаному місці та у вказаний час, стоячи біля неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , схопив обома руками за руки потерпілого, підняв останнього та, використовуючи свою фізичну силу, кинув неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 спиною на поверхню землі, тим самим спричинивши умисні тілесні ушкодження потерпілому у вигляді трьох саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, в лівій надлопатковій та лівій міжлопатковій ділянці, поверхневої рани та тлі крововиливу на правій боковій поверхні язика у середній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1676 від 11.06.2024 р. у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на тулубі та лівій верхній кінцівці, поверхневої рани на язиці, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком з медичної картки стаціонарного хворого № 4790/2 від 23.11.2023 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5685/2, ОСОБА_3 , 07.09.2009 року з проходив стаціонарне лікування та йому поставлено заключний діагноз «Локалізована (факальна) парціальна симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парціальними судомними нападами, без згадки фармакорезистентну епілепсію».

Дані обставини в ході розгляду справи, сторонами не оспорювались.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим,органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 1177 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вищевказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який скоїв кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження.

З урахуванням обставин справи, суд вважає, що діями відповідача позивачу безумовно була завдана моральна шкода, оскільки спричинення умисних тілесних ушкоджень, є психотравмуючим фактором, що спричинив хвилювання та психологічні страждання.

Водночас, враховуючи характер та обсяг таких страждань й моральних переживань, стан здоров`я потерпілого ОСОБА_3 , відсутність будь-яких додаткових доказів, які б підтверджували доводи позовної заяви щодо наявності у ОСОБА_3 постійного відчуття страху й невпевненості в собі, суд вважає розмір моральної шкоди, заявлений законним представником позивача, неспівмірним зі ступенем страждань ОСОБА_3 ..

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, завданих ушкодженням його здоров`я, ступінь вини відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; ).

З урахуванням викладеного, судом висвітлено істотні аспекти доводів сторін та не надається детальна відповідь інші аргументи, використані сторонами, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не впливають на висновки суду.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

09 вересня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Нестеченком Д.С. укладено договір про надання правової допомоги, яким визначено винагороду за надані послуги в сумі 15000,00 гривень. Дану винагороду було сплачено ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцію до прибутково-касового ордеру № 09/09/24 до договору про надання правової допомоги від 09.09.2024 року.

Під час розгляду справи стороною представником позивача було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 гривень.

Так, вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, тощо.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також позицію відповідача, представником якого заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оцінюючи наявні у справі докази, суть спору, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання надання послуг та їх обсяг, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000,00 гривень.

Також, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі, визначеному п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», що складає 3028 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 10 000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 гривень.

Повне рішення складено 20 січня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський