Провадження № 2/202/387/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій щодо списання коштів на погашення заборгованості по картці, стягнення незаконно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

17.11.2021 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з цим позовом до відповідача.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 29.11.2023 року було визначено суддю Ісаєву Д.А. для розгляду даної справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №184 від 10.09.2024 року про призначення повторного автоматизованого розподілу справи відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №234/15760/21 (провадження №2/202/2159/2024) на підставі рішення зборів суддів Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2024 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 16.06.2012 року в офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 , зі строком дії до 31.10.2015 року. Після цього вона користувалася послугами банку, в тому числі вказаною кредитною карткою. Після закінчення строку дії вказаної картки, за новою карткою вона до банку не зверталася. Жодних дій з боку банку, направлених на стягнення заборгованості, не здійснювалося.

Згідно Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 розпочато антитерористичну операцію. У зв`язку із ситуацією, що склалася на території Донецької області, для запобігання загрози життю і здоров`ю, як зазначає позивач, вона була вимушена покинути територію України і виїхала до російської федерації, де проживала до літа 2021 року.

Будучи акціонером ПАТ «НКМЗ» та власником акцій, вона, ОСОБА_1 , щорічно отримує відповідні дивіденди, що сплачуються в безготівковій формі. Для отримання вказаних виплат 14.07.2021 року вона звернулася до відділення відповідача у м.Краматорську, де укладала договір SAMDNWFC9, відповідно до умов якого на її ім`я було відкрито рахунок НОМЕР_2 . 19.07.2021 року на вказаний рахунок ПАТ «НКМЗ» були зараховані належні їй, позивачу, грошові кошти у розмірі 5 610,00 грн. Цього ж дня вказані кошти були автоматично списані банком для погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_1 .

Не погодившись із такими діями відповідача, 28.07.2021 року вона направила відповідну претензію банку.

У серпні 2021 року за №20.1.0.0.0/7-210728/10012 від 19.08.2021 року отримала відповідь на свою претензію, відповідно до котрої її було повідомлено про те, що 12.06.2012 року між нею та банком було укладено договір б/н, за умовами котрого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, жодної відповіді щодо вирішення питання та повернення їй незаконно списаних з її карткового рахунку коштів не зазначено.

13.10.2021 року вона повторно звернулася до банку для врегулювання вказаного питання та отримання відповідних документів (копій укладених договорів).

05.11.2021 року від банку вона, ОСОБА_1 , отримала відповідь на своє звернення, проте жодного із запитуваних документів їй надано не було.

Посилаючись на вимоги ст.1066, 1071 ЦК України позивач зазначила, що банк безпідставно провів автоматичне списання грошових коштів з відкритого на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку, на котрому знаходились кошти, отримані нею як дивіденди, оскільки згідно ст.1071 ЦК України, можливість такого списання передбачена виключно за розпорядженням клієнта.

Позивач також звертає увагу на те, що вона не надавала банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку. Крім того, позивачу відомо, що станом на час звернення до суду з позовною заявою, відсутні рішення суду та виконавчі провадження щодо стягнення з неї коштів у якості заборгованості по картці № НОМЕР_1 .

Тому позивач зазначила, що виключне право розпорядження коштами на рахунку, визначення напрямків їх витрачання належить тільки позивачу, як власнику цих коштів. Дії відповідача щодо автоматичного списання належних їй, ОСОБА_1 , грошових коштів у загальній сумі 5 610,00 грн. з карткового рахунку НОМЕР_2 та їх зарахування у рахунок самостійно визначених відповідачем спірних зобов`язань за кредитним договором (погашення простроченої заборгованості по карті № НОМЕР_1 , строк дії котрої сплив більше 5 років тому), не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору та підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Позивач також зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити на її користь проценти за користування її грошовими коштами, що були незаконно списані з належного їй карткового рахунку НОМЕР_2 19.07.2021 року в загальній сумі 152,39 грн., за наступним розрахунком: за період з 19.07.2021 року по 22.07.2021 року - 4 дні, облікова ставка Національного банку України становить 7,5% річних, а тому розмір процентів становить 4,61 грн. (5 610,00 грн. ? 7,5% : 365 днів ? 4 дні : 100); за період з 23.07.2021 року по 09.09.2021 року - 49 днів, облікова ставка Національного банку України становить 8,0% річних, а тому розмір процентів становить 60,25 грн. (5 610,00 грн. ? 8,0% : 365 днів ? 49 дні : 100); за період з 10.09.2021 року по 15.10.2021 року - 67 днів, облікова ставка Національного банку України становить 8,5% річних, а тому розмір процентів становить 87,53 грн. (5 610,00 грн. ? 8,5% : 365 днів ? 67 дні : 100).

Розмір моральної шкоди, котру завдано їй протиправними діями відповідача, виходячи з глибини та тривалості її психологічних страждань та фізичних незручностей, критеріїв розумності та справедливості, вона оцінює в 10 000,00 грн.

Тому позивач просила визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання належних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , коштів з карткового рахунку НОМЕР_2 для погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_1 ; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно списані грошові кошти в сумі 5610,00 грн., проценти за користування безпідставно списаними грошовими коштами у розмірі 152,39 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Від її представника, адвоката Пробийголови Д.О., надійшла заява, в котрій останній просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала пояснення, в котрих просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі, зазначивши наступне.

Згідно анкети-заяви від 13.06.2012 року ОСОБА_1 погодилась на укладення договору з Відповідачем та з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. У заявах, підписаних позивачем вказані персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для укладання угод. Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то, на думку представника відповідача, відсутність підпису позивача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Вищевказана позиція суду відповідає аналогічній позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 07 березня 2018 року по справі № 755/18246/15-ц.

Тобто, сторонами, на думку представника відповідача, при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку за адресою www.privatbank.ua/terms.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

Крім того, 14.07.2021 року позивач підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно котрої погодилась на укладення договору та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua і отримала карту для виплат № НОМЕР_3 .

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що підписана позивачем 14.07.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 , яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст.634 ЦК України, підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка та Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Підписанням даного документу, сторони погодили істотні умови договору за користування кредитною картою, в тому числі основні умови кредитування (тип кредиту, суму кредитного ліміту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, тощо), погодили інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та погодили наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, у тому числі щодо права банку нараховувати пеню та застосування підвищеної процентної ставки у разі невиконання зобов`язання, тощо.

Так, із банківської виписки по кредитній карті № НОМЕР_1 вбачається, що позивач користувалась кредитною карткою та використовувала кредитні кошти, не здійснюючи належним чином погашення заборгованості, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.

Згідно Умов та Правил надання послуг у розділі «Преамбула» п.2.1.1.3 сторони узгодили Порядок повернення кредиту.

Відповідно до п.2.1.1.3.1. сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється Клієнтом щомісяця в такому порядку: клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим Договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань Клієнта за цим Договором (здійснювати договірне списання). В разі, якщо у Клієнта повністю використаний кредитний ліміт та / або в разі виникнення у Клієнта прострочених зобов`язань за Договором, доручення Клієнта про договірне списання за рахунок кредитного ліміту не застосовується; крім погашення процентів в порядку та на умовах, визначених абзацом другим п.2.1.1.3.1., погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення Клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; при цьому, якщо до 25 числа (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, клієнт самостійно не здійснить платіж в готівковій або безготівковій формі у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, клієнт доручає банку при настанні термінів платежів здійснювати списання грошей у валюті кредитного ліміту з усіх рахунків клієнта, відкритих в банку, та рахунків, що будуть відкриті клієнтом банку в майбутньому, в розмірі заборгованості, яка підлягає сплаті банку за цим договором (здійснювати договірне списання). В разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. При цьому сторони, на підставі ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» узгодили, що доручаючи Банку здійснити договірне списання на оплату відсотків за користування кредитом за рахунок кредитного ліміту, клієнт використовує кредитні кошти на споживчу ціль, а саме - здійснює трату на оплату послуг банку за цим договором. 2.1.1.3.2. Мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань, розрахованих в процентах від загальної заборгованості, які щомісяця повинен сплачувати клієнт протягом строку кредиту. Під загальною заборгованістю сторони узгодили заборгованість у розмірі використаного кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, заборгованість за несанкціонованим овердрафтом, пенею, штрафами (якщо вони мали місце). Розмір мінімального обов`язкового платежу визначений тарифами, залежить від виду картки та залежить від тривалості прострочення виконання зобов`язань клієнта за договором. Розмір поточного мінімального обов`язкового платежу, що підлягає сплаті, доступний клієнту у програмному комплексі «Приват24» та у відділенні Банку.

Згідно п.2.1.1.3.3. нарахування процентів здійснюється в останній календарний день місяця. Розрахунок процентів здійснюється щодня на суму трат, здійснених за рахунок кредиту: для карток «Універсальна», «Універсальна Gold» за методом «факт/факт»: для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році. День повернення кредиту враховується в часовий інтервал нарахування процентів; для карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature за методом «факт/360»: для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. День повернення кредиту враховується в часовий інтервал нарахування процентів.

Представник відповідача також зазначає, що у відповідності до вимог статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У зв`язку з тим, що позивач не здійснювала необхідні платежі на погашення заборгованості, зобов`язання з погашення заборгованості належним чином не виконала, керуючись ч.2 статті 1071 ЦК України, та на підставі 2.1.1.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що погоджені сторонами у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14.07.2021 року, банк був змушений провести договірне списання і здійснити погашення кредитної заборгованості на рахунку карти № НОМЕР_1 за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунку дебетової карти клієнта № НОМЕР_3 , що було погоджено між сторонами у договорі. Доказом того, що позивач була ознайомлена з умовами і правилами щодо договірного списання свідчить її підпис у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, 14.07.2021 (п. 2.1.1.3.1). В свою чергу, позивач не надала доказів про своєчасне та/або повне погашення заборгованості по кредитній картці № НОМЕР_1 , та/або про відсутність боргу за договором.

Відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Відповідно до п.2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Таким чином, вищевказаними нормами законодавства передбачено договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є Банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію необхідну банку для списання ним коштів з рахунків платника.

Згідно з п.п. 1.1.3.1.5 і 2.1.2.5.2 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті платіжного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентном сумі заборгованості по Договору.

Отже, виходячи з вищенаведеного, відповідач законно, керуючись вищенаведеними нормами законодавства та положеннями укладеного договору, здійснив договірне списання в межах існуючої, не визнаної ніяким судовим рішенням нарахованою незаконно, суми заборгованості. Списані з карткового рахунку кошти були перераховані на погашення заборгованості за кредитним договором від 13.06.2012 року, що підтверджується випискою по рахунку кредитного договору (додано до матеріалів справи).

Станом на 19.07.2021 року (зазначена дата списання), за позивачем обліковувалася прострочена заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 15 521,89 грн., в подальшому заборгованість клієнта також наявна. Усі кошти, сплачені позивачем у рахунок погашення заборгованості за договором, розподілені банком відповідно до його умов. На підтвердження наявності заборгованості за договором від 13.06.2012 року і належного зарахування коштів, банком надано виписку по рахунку, яка є первинним документом бухгалтерського обліку і підтверджує факт користування кредитним лімітом, часткове погашення заборгованості клієнтом, що, зокрема, підтверджує його згоду з умовами договору.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 року №578/5 (далі - Перелік No 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківські виписки за рахунками є належними та допустимими доказами, оскільки виписка є первинним бухгалтерським документом і повністю спростовує висновок експерта.

Таким чином, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, а також відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2006 року інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року №75.

До вищевказаного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61- 9618св19), в постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. До того ж, позивач деякий час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати виписка по рахунку (додається).

Окремо представник відповідача зазначила, що позивачкою не надано доказів щодо повного належного виконання умов кредитного договору від 13.06.2012 року, на котрі вона посилається у позовній заяві. У відносинах, що склалися між сторонами, позивач не є потерпілою стороною, оскільки порушення зобов`язання сталося саме з її боку.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Часткове виконання зобов`язання боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до ст. 629 ЦКУ, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що наявність заборгованості і нарахування відсотків за користування кредитними коштами за договором від 13.06.2012 року було обумовлено умовами договору, тобто спірні правовідносини між позивачем та відповідачем у межах даної справи носять саме договірний характер. Отже, оскільки зобов`язання за кредитним договором від 13.06.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 припиненими у встановленому законом порядку не визнавалися, підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини 1 статті 1212 ЦК України відсутні.

З постанови ВС від 07.08.2019 року по справі №500/2867/18 вбачається, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Щодо стягнення процентів, нарахованих згідно ст. 1061 ЦКУ представник відповідача зазначає наступне.

Позивач нараховує проценти на суму всіх коштів, що були розміщені в Банку.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року (надалі - Положення № 223), банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Виходячи з вищенаведеного, списання грошових коштів з рахунку відбулось внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань самим позивачем, до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з його карткового рахунку. Оскільки самого факту здійснення несанкціонованого переказу коштів не вбачається, підстави для визнання незаконними дій, щодо списання коштів на погашення заборгованості і відшкодування нарахованих процентів на суму неналежного переказу відсутні.

З приводу стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що вимоги щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки в позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставина чи якими діями (бездіянням) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.06.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно даної анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась на укладення договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» та з Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua

Згідно Статуту від 06.09.2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

На виконання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.06.2012 року банком ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжна картку № НОМЕР_1 зі стром дії до 31.10.2015 року.

Судом також встановлено, що 14.07.2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно котрої погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua і отримала карту для виплат № НОМЕР_3 .

Згідно виписки по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам SAMDN3592 від 16.06.2012 року за період 31.05.200 - 31.05.2022 р.р., складеної відповідачем 31.05.2022 р., 19.07.2021 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості за карткою № НОМЕР_1 , виданою на підставі угоди SAMDN3592 від 16.06.2012 року.

Тобто, у даному випадку виникли договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч.1 ст.1067 ЦК України).

В силу ч.2 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом п.п. 1.38, 1.39 ст. 1 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон №2346-ІІІ) списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; списання примусове списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 26.1, 26.3 ст. 26 Закону №2346-ІІІ платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Із положень п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976; далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 6.5 Інструкції якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Як об`єкт цивільних прав і обов`язків гроші є засобом платежу в оплатних договорах і самостійним предметом окремих договорів.

За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта.

Договір банківського вкладу має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема, шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов. При цьому сторони можуть обумовити підстави та порядок списання грошових коштів з рахунку клієнта.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Будь-яке рішення суду чи закон, які б зобов`язували АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відсутні, а доводи банку про те, що списання грошових коштів з рахунку позивача передбачено умовами договору про надання банківських послуг спростовуються наступним.

Згідно виписки по картці/рахунку позивача № НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам SAMDN3592 від 16.06.2012 року за період 31.05.200 - 31.05.2022 р.р., складеної відповідачем 31.05.2022 р., 19.07.2021 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості за карткою № НОМЕР_1 , виданою на підставі угоди SAMDN3592 від 16.06.2012 року .

Судом встановлено, що розпорядження на списання грошових коштів зі свого рахунку позивач банку не надавав, доказів цього відповідачем суду не надано. Не надано суду і доказів наявності рішення суду, на підставі якого відповідач мав право списати кошти з рахунку позивача без його розпорядження. Не наведено також відповідачем і не надано доказів про наявність встановлених законом випадків або умов обтяження, предметом якого були б майнові права на грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку позивача для їх правомірного списання банком.

Посилання відповідача на підписану позивачем анкету-заяву від 13.06.2012 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, як на доказ укладеного між банком і відповідачем договору банківського кредиту, який передбачає договірне списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 , судом до уваги не беруться, оскільки доказів підписання позивачем чинних на момент підписання даної анкети-заяви Умов та правил надання банківських послуг, як складової частини кредитного договору, відповідач суду не надав, а позивачем вони не визнаються.

В постанові від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17 у аналогічних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Верховний Суд зазначив при цьому, що надані відповідачем «Умови та правила надання банківських послуг» і «Тарифи банку», з огляду на їх постійно мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших умов та правил, що змінюють істотні умови договору чи збільшують права банку та обов`язки іншої сторони, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені (як у спірному випадку) в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. І лише факт підписання позичальником «Умов та правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку» може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.

Отже, списання коштів з карткового рахунку позивача в сумі 5 610,00 грн. є таким, що здійснене без урахування змісту зазначених вище вимог закону та на підставі Умов та правил надання банківських послуг, зазначених у заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 14.07.2021 року, а не чинних на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 13.06.2012 року.

Таким чином, судом не може бути прийнятий до уваги факт підписання ОСОБА_1 . Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, оскільки дана заява була підписана позивачем 14.07.2021 року і зазначені Умови та Правила стосуються безпосередньо відносин, котрі склалися між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на момент підписання даної заяви, тобто станом на 14.07.2021 року.

В силу статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, посилання АТ КБ «ПриватБанк» на правомірність списання грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 та недоведеність порушення прав останньої не відповідає вимогам закону .

З урахуванням наведеного, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню неправомірно списані з рахунку позивача кошти в розмірі 5 610,00 грн. шляхом перерахування коштів на її рахунок.

Щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на корсить ОСОБА_1 процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами у розмірі 152,39 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно абз. 2 підп.32.3.2 п. 32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, за відсутності визначення договором банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та у разі неприйняття банком вкладів на вимогу, банк зобов`язаний сплатити клієнту проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2018 року у справі №201/11810/15-ц. Відповідна правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення також в останніх постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року по справі №175/4839/15ц, постанові від 29.10.2014 року по справі №6-118 цс/14, постанові від 21 вересня 2016 року по справі №6-997цс16, постанові від 02.09.2019 року по справі №132/4438/18ц, а також в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 757/20962/18-ц.

Позивачем здійснено власний розрахунок процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами за наступним розрахунком: за період з 19.07.2021 року по 22.07.2021 року - 4 дні, облікова ставка Національного банку України становить 7,5% річних, а тому розмір процентів становить 4,61 грн. (5 610,00 грн. ? 7,5% : 365 днів ? 4 дні : 100); за період з 23.07.2021 року по 09.09.2021 року - 49 днів, облікова ставка Національного банку України становить 8,0% річних, а тому розмір процентів становить 60,25 грн. (5 610,00 грн. ? 8,0% : 365 днів ? 49 дні : 100); за період з 10.09.2021 року по 15.10.2021 року - 67 днів, облікова ставка Національного банку України становить 8,5% річних, а тому розмір процентів становить 87,53 грн. (5 610,00 грн. ? 8,5% : 365 днів ? 67 дні : 100). Таким чином, загальна сума процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами становить 152,39 грн.

Вказаний розрахунок приймається судом до уваги, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню й проценти за користування безпідставно списаними грошовими коштами у розмірі 152,39 грн.

Доводи представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №759/13827/15-ц не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки предметом позову в даній постанові є стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, а не стягнення безпідставно списаних грошових коштів та процентів за користування ними.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з карткового рахунку ОСОБА_1 грошові кошти, внаслідок чого позивач тривалий час не може користуватися своїм майном.

Право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди визначено ст. 386 ЦК України, а тому доводи АТ КБ «Приватбанк» про відсутність у позивача такого права не ґрунтується на законі.

Суд вважає, що незаконне списання відповідачем грошових коштів призвело до того, що ОСОБА_1 не отримала грошові кошти у розмірі 5 610,00 грн., зараховані на її картковий рахунок, та була позбавлена в засобів для існування та утримання своєї сім`ї, що негативно вплинуло на звичайний спосіб її життя. Крім того, позивач вимушена була витрачати свій час для встановлення причин списання коштів. Внаслідок неправомірних дій банку позивачу завдано моральну шкоду.

З урахуванням наведеного, вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., задовольнивши в цій частині вимоги позивача частково.

Оскільки судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» незаконно здійснено списання належних ОСОБА_1 коштів з її карткового рахунку НОМЕР_2 для погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_1 , суд доходить висновку про визнання дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо автоматичного списання належних ОСОБА_1 коштів з належного їй карткового рахунку НОМЕР_2 на погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_1 незаконною.

Враховуючи наведене, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 5 762,59 грн., з котрих: 5 610,00 грн. - безпідставно списані грошові кошти в розмірі; 152,59 грн. - проценти за користування безпідставно списаними грошовими коштами за період з 19.07.2021 року по 15.10.2021 року в розмірі 152,59 грн., з утриманням з цих сум Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» податків та інших обов`язкових платежів та моральна шкода у розмірі 2 000,00 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дію Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо автоматичного списання належних ОСОБА_1 коштів з карткового рахунку НОМЕР_2 на погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_1 незаконною.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, інд. 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , інд. АДРЕСА_1 ) грошові кошти в розмірі 5 762,59 (п`ять тисяч сімсот шістдесят дві грн. п`ятдесят дев`ять коп.) грн., з котрих: 5 610,00 грн. - безпідставно списані грошові кошти в розмірі; 152,59 грн. - проценти за користування безпідставно списаними грошовими коштами за період з 19.07.2021 року по 15.10.2021 року в розмірі 152,59 грн., з утриманням з цих сум Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» податків та інших обов`язкових платежів та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім ) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.