Справа № 462/6479/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Вимоги позову мотивовано тим, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Так, позивачу належить 5/12 а відповідачу 7/12 частин вказаної квартири. Зазначає, що з 14 червня 2021 року, тобто з часу набуття права власності відповідачем на 7/12 часток квартири, ОСОБА_2 не сплачує жодних комунальних платежів. Загальна сума, яку одноосібно сплатив позивач з часу виникнення спільної часткової власності з відповідачем становить: 25 788,25 грн., відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 7/12 часток квартири, відтак, сума, яка підлягає стягненню з відповідача в регресному порядку становить: 15 043, 14 грн., яку й просить стягнути.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, яка була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представником позивача було направлено позовну заяву та додати у справі на адресу відповідача. Відзиву до суду надано не було.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , така померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем її майна є ОСОБА_1 . Матеріали справи також містять витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі.

Суду було також надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої, квартира в АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , в розмірі 5/12 часток та ОСОБА_2 , в розмірі 7/12 часток.

Позивачем надано до суду копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області від 14 червня 2021 року, про стягнення з боржника основної винагороди, згідно якої стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2020 року, в сумі 12 100,45 грн., за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно долучених копій квитанцій від 29 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , здійснено оплату в розмірі 16073,53 грн., за центральне опалення. Також, наявна квитанція від 29 жовтня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 , здійснено оплату в розмірі 704,20 грн., за АСВП.

Позивачем було також надано квитанції за сплату послуг центрального опалення з листопада 2021 року по квітень 2022 року, та за сплату послуг гарячої води за березня 2022 року.

В той же час, згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Крім того, судом встановлено, що в позовній заяві позивачем зазначено адресу проживання відповідача АДРЕСА_4 . На вказану ж адресу позивачем і було направлено примірник позовної заяви разом з додатками.

Згідно ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.

Згідно п.10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами та зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи вищевикладене, під час розгляду справи встановлено, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт проживання відповідача у спірній квартирі разом із позивачем та користування ним житлово-комунальними послугами за цією адресою.

Натомість надані самим позивачем докази суперечать його твердженням. Зокрема, позивач вказує, що відповідач проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , в якій в нього й виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги. Проте, позивачем було направлено примірник позовної заяви разом з додатками за адресою проживання відповідача - АДРЕСА_4 . Водночас, відповідно до даних з Єдиного державного демографічного реєстру №746332 від 19 серпня 2024 року, відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Таким чином, навіть за твердженнями самого позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі, а зазначена ним адреса проживання відрізняється від місця його реєстрації у державному реєстрі, адреси його фактичного проживання за якою направлено примірник позовної заяви та адреси за якою позивач просить стягнути заборгованість.

Зазначений розрив між вказаними даними підтверджує, що жодна з цих адрес не співпадає зі спірною квартирою. Це свідчить про відсутність будь-яких належних і допустимих доказів, які б доводили факт проживання відповідача у спірній квартирі чи користування ним житлово-комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_1 .

Відтак, суд приходить до висновку, що твердження позивача про проживання відповідача у спірній квартирі є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами, що унеможливлює задоволення позовних вимог, а тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в порядку регресу, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш