Справа № 183/9865/24
№ 2/183/4133/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:
- визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,
позивачі через представника, адвоката Шевченко Л. О. звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2), ОСОБА_4 (позивач-3) 09 грудня 1993 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 , за підписом керівника органу приватизації. В свідоцтві зазначено, що воно видане на підставі розпорядження № 958 від 03 грудня 1993 року. Вищевказана квартира зареєстрована Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк на праві спільної (сумісної) власності про що здійснено запис в реєстрову книгу за № 919, з відміткою про реєстрацію Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації за № 356 від 04 березня 1994 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру двокімнатна квартира знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, рік забудови не вказаний. Квартира має загальну площу 47,7 кв.м, житлову - 30,4 кв. м та складається з кімнат 14,2 та 16,2 кв м, кухні - 5,8 кв.м, ванної кімнати - 1,8 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м, коридору - 7,0 кв.м, вбудованої шафи - 0,9 кв.м та балконом (терасою) - 0,8 кв.м. Представник позивачів зазначає, що в свідоцтві про право власності на житло від 09 грудня 1993 року адреса місця розташування нерухомого майна, а саме квартири, що належить позивачам, зазначена як без індикації типу вулиці - проспекту, а саме: АДРЕСА_3 (лицьова частина документа). Однак у місті Сєвєродонецьк не було та й немає АДРЕСА_4 , існує лише проспект. Тобто вірна адреса розташування квартири - АДРЕСА_1 , що зазначено як у технічному паспорті на нерухоме майно, так і в паспортах позивачів.
16 квітня 2022 року позивачі вимушені були переміститись з місця свого проживання до м. Кременчук Полтавської області та на теперішній час є внутрішньо переміщеними особами відповідно до Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Місто Сєвєродонецьк входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російського федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Позивачам відомо, що внаслідок воєнних дій їх квартира була пошкоджена. Відкрито кримінальне провадження щодо пошкодженого житла. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивачів спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, та те що м. Сєвєродонецьк Луганської області є окупованим. Будучи потенційними отримувачами компенсації для відновлення своєї квартири, для чого необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 03 серпня 2024 року позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 27 серпня 2024 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74755987 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З рішення про відмову позивачам стало відомо, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . З метою отримання відомостей про наявність державної реєстрації права власності, проведеної до 01 січня 2013 року, державним реєстратором направлено запит від 07 серпня 2024 року та повторно від 23 серпня 2024 року направлено запити до Сєвєродонецької міської військової адміністрації. Державним реєстратором отримано відповідь, відповідно до якої, інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. А скільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні території вивезені не були, а територія Сєвєродонецької територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року.
Через обставини, які виникли не з вини позивачів: окупація м. Сєвєродонецьк, невивезення БТІ архівних документів та не функціонування органів, які б могли надати інформацію щодо зареєстрованого майна у позивачів відсутні умови для підтвердження свого права власності на квартиру. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 26 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Постановленою судом ухвалою від 07 листопада 2024 року від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову та закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
25 грудня 2024 року позивачем-1 на виконання ухвали суду надано засвідчені нотаріусом документи.
В судове засідання позивачі, представник позивачів не з`явилися. Представником позивачів, адвокатом Шевченко Л. О., подано клопотання про розгляд справи у її відсутність від кожного з позивачів та про підтримання вимог позовної заяви.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке.
З наданого у засвідченій приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу 04 грудня 2024 року в реєстрі за № 2491 копії свідоцтва про право власності на житло від 09 грудня 1993 року вбачається, що Фонд комунального майна м. Сєвєродонецьк посвідчує, що квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 47,7 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 23 850 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 958 від грудня 1993 року. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва /а.с.52/ містить: штамп та печатку керівника Фонду та підпис посадової особи про реєстрацію права приватної спільної власності в реєстрову книгу за № 919; штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачами з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 356 04 березня 1994 року.
Згідно з засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу 04 грудня 2024 року в реєстрі за № 2491 копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 від 22 жовтня 1993 року, який містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька з підписом посадових та службових осіб /а.с.50-51/, двокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 47,70 кв.м, житловою площею 30,40 кв.м.
Відповідно до засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 05 серпня 2011 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » /а.с.21/.
03 серпня 2024 року за № 62307825 подано до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заяву відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, за результатами якої державним реєстратором прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74755987 від 27 серпня 2024 року /а.с.24, зворот-25/. Підставою прийняття рішення вказано те, що подані для проведення державної реєстрації документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Державний реєстратор позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності за заявниками на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 заявниками подано: свідоцтво про право власності на житло, видане 09 грудня 1993 року Фондом комунального майна; технічний паспорт, виготовлений 28 жовтня 1993 року Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк. Державним реєстратором здійснено пошуки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв до 2013 року) та виявлено відсутність інформації щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, враховуючи, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно до 2013 року здійснювали бюро технічної інвентаризації, державним реєстратором прийнято рішення про направлення запиту до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області з метою встановлення наявності чи відсутності державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 07 серпня 2024 року та повторно 23 серпня 2024 року було направлено запити до Сєвєродонецького міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Державним реєстратором отримано відповідь, що «інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громадина сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року».
З наданої суду копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_1 /а.с.25, зворот/ вбачається, що в Державних реєстрах відсутня інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження вказаного майна.
З копії листа відповідача від 20 вересня 2024 року /а.с.26/ вбачається, що представника позивачів повідомлено на її запит, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.26/.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.
Вирішуючи позов, суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, що позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості.
Позивачами право власності набуте у 1993 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1993 рік - Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів-1 та 2 підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право.
Щодо частки позивачів у праві власності.
За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).
Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної власності позивачів без визначення часток, позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на майно.
При цьому, посилання представника позивача на наявність розбіжностей щодо адреси майна в частині вулиці/проспекту у штампі про реєстрацію квартири у свідоцтві від 09 грудня 1993 року не мають значення для вирішення справи та не впливають на право власності позивачів з огляду на топоніміку м. Сіверськодонецьк, відсутність у місті вулиці «Гвардійська», дані самого свідоцтва, в якому в називному відмінку використано іменник саме чоловічого (а не жіночого) роду називного відмінку - «Гвардійський», знахідного - «Гвардійського», технічного паспорту та відміток у паспортах позивачів.
При цьому суд ураховує, що Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,7 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 16 січня 2025 року.

Учасники справи:

позивач-1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

позивач-2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

позивач-3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; проживає за адресою: АДРЕСА_8 ;

відповідач - Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов