13.01.2025 Єдиний унікальний номер 932/7872/23
Провадження № 2/205/536/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Тімофєєвої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни до Дніпровської міської ради про відшкодування розміру збільшення вартості майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Старовойтової О.Е. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, просив суд: стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування розміру збільшення вартості майна квартири АДРЕСА_1 , яка була витребувана у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 451 968 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача у якості відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката суму 18 123 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача у якості відшкодування витрат на утримання майна у сумі 26 211, 63 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що по справі № 205/5579/19 було задоволено позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервііс-2» Дніпровської міської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння. Скасовано рішення про про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37174072 від 20.09.2017р. державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Витребувано у ОСОБА_1 (далі Позивач) на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року зазначене Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було скасовано, у позові відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року Постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року була скасована. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у частині задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервііс-2» Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року залишено в силі. Відповідно до ст. 390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.12.2017 року, відповідно до відомостей, викладених у Звіті про оцінку майна, складеному 12.12.2017 року оцінювачем ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки», вартість відчужуваної квартири становить 49 832, 00 грн. (сорок дев`ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні 00 коп.). Згідно з п. 5 зазначеного Договору саме за таку суму Позивач придбав квартиру. Після реєстрації права власності та з початку проживання в зазначеній квартирі із своєю сім`єю, тобто з грудня 2017 року, Позивач поступово почав проводити там поліпшення, ремонтні та інші роботи, що призвело до збільшення вартості квартири. 19.04.2019 року Дніпропетровською місцевою прокуратурою було замовлено проведення оцінки майна. Згідно із Звітом про оцінку майна, ринкова вартість об`єкту оцінки - квартири АДРЕСА_1 , складає 731 921 грн. (сімсот тридцять одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.). У зазначеному Звіті вказано, що технічний стан квартири є незадовільним експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту. 21 липня 2023 року Позивач звернувся до ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» із заявою про визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для подання до суду. Відповідно до Висновку оцінювача про вартість, ринкова вартість об`єкту оцінки - квартири АДРЕСА_1 - складає 1 501 800, 00 грн. (один мільйон п`ятсот одна тисяча вісімсот гривень 00 коп.). У зазначеному висновку вказано, що стан оцінюваного майна задовільний. Таким чином, як вбачається з трьох різних Звітів про оцінку майна, вартість майна - квартири АДРЕСА_1 - з моменту її придбання Позивачем поступово збільшувалась за рахунок проведених останнім поліпшень.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни до Дніпровської міської ради про відшкодування розміру збільшення вартості майна передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.12.2023 року, справа надійшла в провадження судді Бізяєвої Н.О.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2023 року постановлено здійснювати розгляд справи в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання.

12.01.2021 року представником Дніпровської міської ради - Ревякіною Н. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги не визнають, в задоволенні позову просять відмовити. В обґрунтування зазначивши наступне. У провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 205/5579/19 за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до департаменту7 адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 позовні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Ленінського районного суду від 09.12.2019 скасовано та ухвалено нове, яким у позові відмовлено. Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 частково залишено в силі рішення Ленінського районного суду, а саме: витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 . Позивач звернувся з позовом до ДМР про відшкодування витрат у порядку ст.. 390 ЦК України. Проте не можна вважати обґрунтованими та належним чином доведеними розрахунки позивача щодо збільшення вартсотсі нерухомого майна на суму 1 451 968 грн., оскільки таких витрат на утримання нерухомого майна за час володіння ним не понесено. Квитанцій про сплату комунальних послуг на суму 26 211,63 грн. не можна вважати докзами понесених ним витрат на утримання чи збереження майна відповідно до ч.3,4 ст. 390 ЦК України. Вони лише підтверджують, що позивач у період володіння користувався комунальними послугами та сплачував за їх відповідні обсяги. Крім того, вважають, що позивач не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до продавця, у якого він придбав цю квартиру, про відшкодування збитків на піставі ст.. 661 ЦК України.

Ухвало Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника адвоката Старовойтової О.Е. про відстрочку оплати судового збору відмовлено. Позовну заяву залишити без руху.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Справа неодноразово відкладалась за заявами сторін, а також з причин відключення світла.

В судове засідання 13.01.2025 року сторони не з`явились, причини неявки суду не відомі, були повідомлені належним чином.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сидоревич В.А. за реєстровим №1735 ОСОБА_1 придбав у власність у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири відбулась за домовленістю сторін у розмірі 49 832,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 року, задоволено позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервііс-2» Дніпровської міської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння. Скасовано рішення про про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37174072 від 20.09.2017р. державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року зазначене Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було скасовано, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року Постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року була скасована. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року у частині задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервііс-2» Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року залишено в силі.

Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» 21.07.2023 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 склала 1 501 800,00 грн.

Згідно звіту про оцінку майна за Договром №190419-001 від 19.04.2019 року, виконаного ТОВ «Гарант Фінексперт», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 склала 731 921,00 грн.

За правилами статті 388 ЦК України є підстави для витребування майна від добросовісного набувача, що свідчить про неможливість виникнення права власності у добросовісного набувача на спірне майно, тому заявник вправі звернутися до суду з позовом про захист своїх прав як добросовісного набувача.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦПК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зазначено, що: "частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої 390 ЦПК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої 390 ЦПК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Оскільки позивачка та відповідачка дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу майна на певних умовах, у т. ч. домовилися про оплату та проживання позивачки в будинку, суд дійшов вірного висновку, що позивачка є добросовісним володільцем. Однак, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки апеляційний суд на підставі частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України виходив з вартості будівельних робіт, які здійснено позивачкою на поліпшення отриманого нею майна без установлення можливості відокремлення поліпшень, або суми, на яку збільшилась вартість будинку (частина четверта цієї статті), або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушена була здійснити позивачка починаючи з цього часу (частина третя цієї статті). Проте, всупереч положенням частини четвертої статті 390 ЦК України про право добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, суд не дослідив питання, чи забезпечили проведені в будинку ремонтні роботи приріст ринкової вартості будинку. Отже, стягнувши з відповідачки всю суму коштів на проведення ремонтних робіт, суд неправильно застосував вказану норму права. При цьому до спірних правовідносин суд одночасно застосував обидві зазначені норми, які за своєю суттю не є тотожними та регулюють різні права й обов`язки учасників правовідносин, різні підстави та розміри відшкодування здійснених витрат".

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущенн`ях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд зауважує, що при визначенні змісту поняття "необхідні витрати" можна використовувати положення Роз`яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 02 квітня 1994 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з судовим захистом права державної власності", яка відносить до необхідних витрат тільки ті, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з Дніпровської міської ради витрати на утримання ним квартири, а саме витрати, які він поніс на оплату житлово-комунальних послуг.

Однак, вказані витрати не є тими витратами, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 3 ст. 390 ЦК України.

На підтвердження вимог про відшкодування невід`ємних витрат на поліпшення спірного майна відповідачем надано, зокрема, звіт про експертну грошову оцінку ринкова вартості квартири, складений на його замовлення оцінювачем ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» 21.07.2023 року, відповідно до якого ринкова варість квартири склала 1 501 800,00 грн. А ткож додатково додано звіт про оцінку майна від 19.04.2019 року, виконаного ТОВ «Гарант Фінексперт», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 склала 731 921,00 грн.

Судом при дослідженні звітів установлено, що у них відсутні відомості про ринкову вартість квартири до та після ремонту. В ході дослідження оцінювачем не встановлено, який обсяг невід`ємних ремонтних робіт був проведений, які матеріали були використані та у якій пропорції відбулося збільшення вартості майна внаслідок таких поліпшень, а відтак вказані документи не відповідають критерію належності доказів.

Інших доказів, які б відповідали вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, на підтвердження вимог позову суду не надано.

При цьому, на протязі розгляду данного позову, сторона позивача не заявляла клопотання про проведення будівельної еспертизи для встановлення розміру поліпшень, за рахунок який збільшилась вартість квартири.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем всупереч положенням ч. 4 ст. 390 ЦПК України не довів належними, достовірними та допустимими доказами його право як добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, та того, що проведені в квартирі поліпшення умов, а саме ремонтні роботи призвели до збільшення ринкової вартості квартири.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, тому судові витрати покладаються на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 77-81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника адвоката Старовойтової Ольги Едуардівни до Дніпровської міської ради про відшкодування розміру збільшення вартості майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 січня 2025 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва