Справа № 565/2677/24
Провадження № 2/565/116/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

17 січня 2025 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нафєєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 565/2677/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2024 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява, в якій ТОВ «Діджи фінанс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за Кредитним договором №0 від 20.05.2021 року у розмірі 29205,84 грн., стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. 00 коп. та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Того ж дня відповідачу було перераховано 7 300 грн. на його банківську карту. ТзОВ «Діджи Фінанс» зазначає, що 05.09.2022 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» Права Вимоги до Боржників. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 29205,84 грн., з яких: 7300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21 905,84 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.

З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без участі представника позивача. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив, відзив на пощзов не подав. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечував проти такого розгляду.

Дослідивши подані докази та оцінивши їх окремо та у сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Сума кредиту - 7 300 грн.

В подальшому, 05.09.2022 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» Права Вимоги до Боржників.

Відповідно до Витягу з додатку до Договір факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 сумі 29205,84 грн., з яких: 7300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 21 905,84 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.

Отже, ТОВ «Діджи Фінанс», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 щодо погашення наявної в нього заборгованості в розмірі 29205,84 грн.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 20.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Сума кредиту - 7 300 грн.Як вбачається з умов пункту 1.1.2 кредитного договору № 0 від 20.05.2021, строк позики (строк дії договору) становить 30 календарних днів.

Відповідно до договору про надання споживого кредиту, базова процентна ставка - процентна ставка, розрахована відповідно до Програми Лояльності (без урахування знижки, що може надаватися за промокодом), та яка становить 2,48 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Процентна ставка, розрахована відповідно до Програми Лояльності (з урахування знижки, що надається за промокодом), та яка становить 1,48 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

У випадку користування кредитом понад строк, встановлений в п.2.3 Договору, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для позичальника промокодом за Програмою Лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за Базовою процентною ставкою.

Зважаючи на те, що відповідач не повернула вчасно кредит, суд доходить висновку про наявність підстав у позивача для нарахування йому відсотків за користування кредитом за базовою ставкою у розмірі 2,48 % за кожен день користування.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, доказів виконання відповідачем умов, визначених п.2.4 договору про надання споживчого кредиту до суду не подано.

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику кредит та проценти за користування кредитом 19.06.2021 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 19.06.2021 року ТОВ «Діджи фінанс» не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №0 від 20 травня 2021 року.

При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 до теперішнього часу кредитні кошти не повернуті, тобто останній продовжує користуватися кредитними коштами, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом, з розрахунку 2,48% на день (як передбачено кредитним договором), в межах строку кредитування, який становить 30 днів (з 20.05.2021 року по 19.06.2021 року), тобто у розмірі 5 431,20 грн. (7300 х 2,48% х30).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7300 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 5 431,20 грн., а всього 12 731,20 грн.

Крім того, ТОВ «Діджи фінанс» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року, копію додаткової угоди №0 від 16 вересня 2024 року до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року, копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості та копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16 вересня 2024 року, згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 6000 гривень.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовнмих вимог, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Діджи Фінанс» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 1500 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.12.2024 року.

Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 055,74 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором №0 від 20 травня 2021 року в сумі 12 731 (дванадцять тисяч сімсот тридцять одну) грн 20 коп.

У задоволенні вимог у іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 1 055 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень 74 копійки судового збору та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи фінанс", місце знаходження Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий суддя І.Ю. Зейкан