КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1571/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т.О., Гаращенка Д.Р.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Писаного Дениса Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Захарчук С. С.,

від 15 травня 2024 року

у цивільній справі № 758/14156/20 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

третя особа: ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року, який було розірвано на підставі рішення суду 28.11.2011 року.

Після припинення їх спільного проживання їх донька - ОСОБА_3 постійно проживає з нею.

Позивач самостійно, власними силами, забезпечує, доглядає та виховує дочку, а також виконує всі обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання доньки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 донька досягла повноліття та продовжує навчання, вступивши на факультет культурології до Національного університету «Києво-Могилянська академія», денна форма навчання, на платній (контрактній) основі. Вартість навчання становить 32 000 грн. на рік, а загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 128 000 грн.

ОСОБА_3 стипендії не отримує, ніде не працює та не має жодного існуючого джерела доходів, а потребує постійної (щомісячної) матеріальної допомоги для навчання та інші поточні потреби, адже денна форма навчання позбавляє ОСОБА_3 можливості влаштуватись на роботу, без шкоди для освітнього процесу.

На момент звернення до суду з цим позовом з відповідачем не досягнуто згоди з приводу розміру та способу виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини.

Відповідач не є інвалідом, є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу (аліменти) своїй повнолітній дочці, зважаючи на те, що в його власності перебувають об`єкти нерухомого та рухомого майна, він є учасником (50 %) ТОВ «Доктор Слай», статутний капітал якого становить 60 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 аліменти у розмірі 7 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягненню ОСОБА_3 23 років за умови продовження навчання.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 14.12.20 впродовж усього часу навчання до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Роз`яснено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Писаний Д. О., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати повністю, судові витрати стягнути за рахунок ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував та не відобразив в своєму рішенні ті обставини, що позивачка ОСОБА_2 (матір) та третя особа ОСОБА_3 (донька сторін) проживають окремо, оскільки ОСОБА_3 в суді першої інстанції зазначала, що проживає з понеділка по п`ятницю за адресою АДРЕСА_1 , а вихідні дні разом з матір`ю. Натомість позивачка зазначила, що проживає в Київській області та не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Скаржник, посилаючись на ч. 3 ст. 199 СК України та вище вказані доводи, вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у вказаному позові через те, що його подала особа, з якою не проживає донька, яка продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що зі змісту договору про навчання № КТ 12.01.2020 р. від 07.09.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 навчається в Національному університеті «Києво-Могилянська академія» за адресою м. Київ, вул. Г. Сковороди, 2. Тобто університет знаходиться біля будинку, в якому проживає ОСОБА_3 , а тому остання не могла витрачати кошти на проїзд до університету.

Також посилався на те, що позивачем не було надано суду докази витрат на підручники чи на інші цілі, пов`язані з навчанням ОСОБА_3 .

Єдиним доказом, понесених витрат на навчання, є Договір про навчання № КТ 12.01.2020 від 07.09.2020 року. Враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, кожен з батьків несе однакову відповідальність перед своєю дитиною. Тому на переконання сторони відповідача, вартість навчання має бути розділена між батьками порівну, тобто по 64 000 грн.

Також, за умовами вказаного договору, навчання здійснюється посеместрово і оплата має здійснюватися до 15.09.2020 р. по 20 грудня 2023 року. Тобто, оплата за навчання здійснюється протягом 40 місяців. Таким чином скаржник переконаний, що кожен з батьків мав оплатити за цим договором 1 600 грн щомісячно.

Також зазначав, що ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції в якості доказу оригінал розписки від 08.12.2020 року, згідно якою він надав ОСОБА_3 грошову допомогу у розмірі 5000 доларів США, що станом на 08.12.2020 року еквівалентно становить 141 200 грн. Вважає, що цієї суми більше ніж достатньо для оплати не лише навчання, а й задоволення інших матеріальних потреб.

З урахуванням викладеного, скаржник вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та без належної доказової бази стягнув з ОСОБА_1 4000 грн щомісячно, починаючи з 14.12.20 впродовж усього часу навчання до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

07 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивачки ОСОБА_2 , в якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 15.05.2024 року.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги про те, що у задоволенні позовних вимог слід було відмовити, оскільки донька ОСОБА_3 не проживала з матір`ю, позивачка вважає, що не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає однією сім`єю разом з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. Саме позивач забезпечує її всім необхідним як для навчання, так і для проживання, купує продукти харчування, речі, необхідні для навчання канцтовари. Матір лише інколи проживає окремо коли їй потрібно допомогти бабусі.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо розміру його заробітної плати, позивачка вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у сумі 4000 грн на місяць не завдадуть відповідачу шкоди та не поставлять його в скрутне матеріальне становище, оскільки згідно доказів, наявних у справі, аліменти в такому розмірі є незначною сумою для відповідача.

Твердження відповідача про те, що він ніби то надав ОСОБА_3 матеріальну допомогу у розмірі 5000 доларів США не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки як було встановлено під час розгляду даної справи та справи про визнання майна спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вказані кошти відповідач надав у рахунок викупу частки квартири.

Також, у поданому відзиві на апеляційну скаргу позивачка посилалась на те, що у зв`язку зі збільшенням витрат на утримання дитини через постійне зростання цін на продукти харчування, одяг та комунальні послуги, вона не має можливості самостійно покривати всі витрати на утримання доньки, яка являється студенткою очної форми навчання. Відповідач у свою чергу не приймає участі в утриманні доньки та всіляко намагається уникнути даного обов`язку.

Позивачка вважає, що оскаржуване рішення суду повністю відповідає обставинам справи та ухвалене з дотриманням матеріальних та процесуальних норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про направлення процесуальних документів до електронного суду учасників судового процесу, електронної скриньки, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с71-75, 83-86, т. 2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с. 5 том 1).

15 листопада 2003 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 15.11.200 року, актовий запис № 115 (а.с. 6 том 1).

Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 7 том 1).

ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Національного університету «Києво-Могилянська академія» (а.с. 12 том 1).

Відповідно до договору про навчання, укладеного між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» та ОСОБА_2 07.09.2020 року (а.с. 12 том 1) загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 128 000 грн., замовник вносить плату безготівково щосеместрово у розмірі 16 000 грн.

Відповідно до довідки Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 26.12.22 р. № 199 ОСОБА_3 є студенткою 3-го року навчання (денна форма за договором, освітній ступінь: бакалавр, спеціальність: культурологія, факультету гуманітарних наук Національного університету «Києво-Могилянська академія» (4 рівень акредитації). Термін навчання з 15.09.2020 р. по 28.06.2024 р. (а.с. 61 том 1).

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не досягла 23 років, навчається, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 хоча є і пенсіонером, однак працює, зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід, та дійшов висновку про те, що відповідач у може надавати матеріальну на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 14.12.20 р. впродовж усього часу навчання до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При цьому, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

В ч. 3 ст. 199 СК України закріплено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до вимог ст. ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, а саме: брати участь у матеріальних витратах на утримання дитини зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером (а.с. 71 том 1), отримує пенсію. Відповідно до довідки про доходи № 884818 виданої ОСОБА_1 , вбачається, що сума пенсії за період з 01.07.2021 року по 30.06.2022 року складає 22 808 грн (а.с. 72, 196 том 1).

З 23.05.2023 року ОСОБА_1 працює столяром 3 розряду у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», за період з квітня 2023 року по вересень 2023 року йому виплачено заробітну плату у розмірі 36 199,04 грн (а.с. 197 том 1).

Крім того, на ухвалу суду про задоволення клопотання позивача про витребування доказів у справі від 18.05.2023 отримані наступні документи.

ТОВ «Новомедіка» повідомлено про те, що ОСОБА_1 був працівником Товариства у період з 03.08.2020 р. по 21.08.2020 р. та йому була нарахована заробітна плата за серпень 2020 р. у розмірі 11 747 грн 77 коп. (а.с. 122 том 1).

Головне управління ДПС у м. Києві ДПС України повідомило про те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, з 21.04.2015 р. має статус «ФОП Пенсіонер» та звільняється від сплати єдиного внеску за себе з 01.05.2015 р., в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 обліковуються нарахування за 2021 рік на загальну суму 15 950 грн., за 2022 - 8 580 грн., та за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2022 р. обліковуються сплати по єдиному внеску на загальну суму 24 750 грн. (а.с. 125-131 том 1).

АТ КБ «Приватбанк» надано рух коштів по рахункам ФОП, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , а також рух коштів по рахунках фізичної особи ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 р. по 31.12.2022 р. та інформацію про рух коштів по депозитному рахунку у період з 01.01.2020 р. по 31.12.2022 р. (а.с. 133-165, том 1, а.с.6-15 том 2).

З руху коштів по рахунках фізичної особи ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 р. по 31.12.2022 р. вбачається, що з березня 2022 року відповідач отримував заробітну плату від ІНФОРМАЦІЯ_3 у наступних розмірах: у березні 2022 - 29 107 грн, 2568,60 грн, у квітні 2022 - 29107 грн, 5 719 грн, 14 384 грн, у травні - 29 550 грн, 15 047 грн, у червні 2022 - 15285 грн, 29550 грн, у липні 2022 - 29550 грн, 1666,62 грн, у серпні 2022 - 4526 грн, 20 017 грн.

Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомлено про те, що ОСОБА_1 призначена грошова компенсація на продукти харчування ІІ категорії, розмір компенсації з 01.10.2007 року - 137,50 грн, з 01.02.2008 року - 151,50 грн, з 01.02.2009 року - 155,50 грн, з 01.10.2010 року - 166,00 грн, з 01.08.2015 року - 228,00 грн, з 01.01.2022 року - 294,50 грн (а.с. 175 том 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що у 2021 році відповідачем продано нерухоме майно отримано розрахунок (дохід) у розмірі 1 500 000 грн (а.с. 62, т. 1)

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції адже, визначаючи належний до стягнення розмір аліментів, місцевий суд врахував як матеріальний стан обох сторін, неможливість повнолітньої доньки забезпечувати свої потреби у зв`язку із продовженням навчання, так і інші обставини, визначені частиною першою статті 182 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 4000 грн щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Доводи апеляційної скарги про те, що донька ОСОБА_3 та позивачка (матір) ОСОБА_2 проживають окремо, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджується, що дочка сторін зареєстрована та проживає разом із матір`ю, та перебуває саме на її утриманні. При цьому колегія суддів вважає, що визначальним у контексті спірних правовідносин є не місце проживання повнолітньої дитини, адже відповідач не стверджує, що дитина проживає із ним, а саме перебування на утриманні другого із батьків, який звертається із позовом. Ані заперечення позову, ані апеляційна скарга не містять доводів про те, що донька перебуває на утриманні відповідача, або, що вона має власний дохід, й тому, не потребує допомоги батьків. Доказів на підтвердження такого відповідачем не подавалось.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вартість навчання доньки ОСОБА_3 відповідно до договору про навчання № КТ 12.01.2020 від 07.09.2020 року в сумі 128 000 грн, має бути розділена між батьками порівну, тобто по 64 000 грн з кожного, що ставитиме щомісячно, враховуючи строк навчання, 1600 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже ОСОБА_3 перебуває на навчанні у вищому навчальному закладі на денній формі, факт її потреби у матеріальній допомозі є безумовним, а її обсяг не пов`язаний із оплатою навчання, а полягає у витратах на приладдя для навчання, канцелярські товари, підручники, харчування, одяг та інші потреби, що є щоденними.

Твердження апеляційної скарги про те, що на даний час доходи відповідача ОСОБА_1 згідно з довідки про доходи № 001010 становлять 2093 грн щомісячно, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, та спростовуються доказами які містяться в матеріалах справи, зокрема роздруківками АТ КБ «ПриватБанк», довідками з Державної податкової інспекції та довідки про заробітну плату тощо.

Доводи апеляційної скарги щодо розписки від 08.12.2020 року, згідно якою ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 грошову допомогу у розмірі 5000 доларів США, що станом на 08.12.2020 року в еквівалентні становить 141 200 грн, тому на переконання скаржника цієї суми більше ніж достатньо для оплати не лише навчання, а й задоволення інших матеріальних потреб, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже у розписці не вказано мету передання коштів, або застереження про те, що такі кошти є дарунком, або ж пов`язані із навчанням доньки. Отже підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати доньку за позовом матері, з якою та проживає, колегію суддів також не встановлені.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Писаного Дениса Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко