П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Київ

Справа № 759/28736/21

Провадження: № 22-ц/824/4609/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Мазуренко Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Ключника А. С.,

за заявою ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості по аліментам, заінтересовані особи: ОСОБА_2 ; державний виконавець Дарницького відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Ю. П.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , заінтересована особа - 1) звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявник)аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12000 грн з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2021 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн в дохід держави.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення сплати заборгованості по аліментам у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на після розлучення між ним та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він, ОСОБА_1 , весь час здійснював фінансове та матеріальне забезпечення дітей у добровільному порядку, а саме перераховував кошти на картку ОСОБА_2 , купував дитячі товари, продукти харчування, іграшки, і. т.д. оплачував медичні послуги. У вересні 2023 року на його адресу надійшов лист державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві Ушенко Ю. П. про відкриття виконавчого провадження ВП№72566128, зі змісту якого дізнався, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року по справі №759/28736/21 з нього стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2021 року і до повноліття дитини.

Не будучи повідомленим про рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/28736/21 від 15 лютого 2022 року, він належним чином виконував свої обов`язки щодо утримання дітей та сплачував ОСОБА_2 аліменти, що підтверджується квитанціями Приватбанку на загальну суму 173 000 грн

Вказує, що оскільки в рішенні Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/28736/21 від 15 лютого 2022 року постановлено стягнення аліментів, починаючи з дати подачі позову, тобто, з 17 грудня 2021 року, заявник звернувся до державного виконавця з заявою від 20 вересня 2023 року (вх№23744) про врахування сплачених ним аліментів на утримання доньок за період з квітня 2022 року по серпень 2023 року, однак йому було відмовлено.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року по справі №759/19666/23 зобов`язано посадову особу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на дітей в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 з урахуванням сплачених ОСОБА_1 в добровільному порядку аліментів на суму 173 000 грн на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року по справі № 759/28736/21.

Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 01 липня 2024 року становить 192 814 грн, проте, до розрахунку заборгованості не увійшла сплата ним. аліментів за рішенням суду за квітень 2024 року в сумі 7 115 грн 66 коп. та травень 2024 року в сумі 7 115 грн 66 коп. Таким чином, вважає, що сума заборгованості по аліментам з урахуванням сплати аліментів за квітень, травень 2024 року становить 178 582 грн 68 коп.

Вказує, що у нього, ОСОБА_1 , наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення та сплату заборгованості по аліментам, оскільки з початком повномасштабної війни відбулося зменшення робочих місць, на даний час він не працює, а з початку повномаштабного вторгнення перебував у лавах ЗСУ.

На підставі викладеного, просив розстрочити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/28736/21 від 15 лютого 2022 року строком на 12 місяців, а саме по 14881 грн 89 коп. кожного місяця, починаючи з дня набрання ухвали законної сили.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення сплати заборгованості відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мазуренко Т. С. в інтересах ОСОБА_1 направила 21 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення не врахував та не оцінив повідомлені боржником суттєві обставини, зокрема, те, що ОСОБА_1 не працює та перебуває в лавах ЗСУ, а також відсутність вини боржника у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини на які посилається заявник, такого характеру не носять.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як зазначено вище, обґрунтовуючи заяву про розстрочення, ОСОБА_1 посилався на те, що він має намір сплатити усю суму заборгованості по аліментах, однак, у зв`язку з воєнним станом він став безробітним та перебуває в лавах ЗСУ. Окрім цього, посилався на те, що при здійсненні розрахунку заборгованості не взято до уваги здійснені ним оплати за квітень та травень 2024 року. Просив розстрочити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року строком на 12 місяців, а саме по 14881 грн 89 коп. кожного місяця, починаючи з дня набрання ухвалою законної сили.

Надаючи оцінку доводам заяви, суд обґрунтовано вважав, що безробіття заявника, через, що він позбавлений можливості виконати рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, не може ставити стягувача ОСОБА_2 у невигідне становище, оскільки стягнення за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року відбувається на утримання спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають бути забезпечені належним рівнем життя.

При цьому, суд зауважує, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 01 липня 2024 року ОСОБА_1 отримував щомісячний дохід, що спростовує посилання заявника на відсутність доходу.

Введення та продовження строку воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду. Більш того, як зазначає сам заявник, він перебуває у лавах ЗСУ та отримує регулярний дохід.

Ураховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Мазуренко Т. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мазуренко Тетяни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова