ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/1122/23

провадження № 22-ц/4809/145/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року у складі головуючого судді Цесельської О. С.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і рішення суду першої інстанції.

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в сумі 85 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 02.07.2014 ОСОБА_2 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з питань розпорядження та користування земельною ділянкою, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належної позивачу на підставі Державного акту КР № 028903 площею 3, 89 га, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 13.12.2005 року.

Зазначеною довіреністю надано право ОСОБА_1 отримувати орендну плату за користування належною позивачеві земельною ділянкою.

Відповідач щорічно отримував на підставі зазначеної довіреності орендну плату за позивача за 2014 рік в сумі 2975 грн, за 2015 рік 5600 грн, за 2016 рік 8450 грн, за 2017 рік 10500 грн, за 2018 рік 10700 грн, за 2019 рік 13100 грн, 2020 рік 15025 грн, 2021 рік 18700 грн, а всього 85050 грн.

ОСОБА_2 стверджує, що з дати підписання довіреності і до 2022 року він не отримував жодних грошових коштів від орендаря ТОВ «Нива - Н».

Позивач, посилаючись на ст. 1006 ЦК України, просив стягнути з відповідача кошти, які у зв`язку з виконанням договору доручення були ним одержані та не передані довірителю.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що дійсно 02 липня 2014 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив відповідача серед іншого укладати договори оренди щодо належної позивачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:003:3199, а також отримувати виплати в грошовому або натуральному виразі, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень.

Отже, як зазначено в довіреності, вона видана за результатами усного попередньо досягнутого договору між довірителем та представником. За усним договором між ними всі отримані матеріальні (фінансові) ресурси на виконання наданих довірителем повноважень мали бути повернуті до 21 березня 2062 року, що додатково також було відображено у складеній позивачем заяві від 21 березня 2014 року, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу.

Згідно змісту заяви ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, засвідчив, що він не матиме будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до ОСОБА_1 до 21 березня 2062 року. Про досягнення згоди щодо зазначених строків повернення отриманих грошових коштів додатково свідчить відсутність будь-яких усних чи письмових майнових претензій до відповідача протягом майже 10 років, починаючи з 2014 року.

Таким чином, усним договором доручення для виконання зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів у зв`язку з виконанням доручення було встановлено для ОСОБА_1 строк 21 березня 2062 року, а ОСОБА_2 зобов`язався утриматися від дій щодо пред`явлення вимоги про повернення таких коштів.

Наведене спростовує доводи позивача про існування обов`язку повіреного негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Враховуючи зазначене, вимога позивача щодо стягнення грошових коштів з відповідача не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам, оскільки строк для виконання зобов`язання щодо повернення отриманого у зв`язку з виконанням доручення ще не наступив, позивач позбавлений права достроково вимагати виконання.

Відповідач зазначає, що не порушував прав та інтересів ОСОБА_2 за результатами виконання своїх прав та обов`язків за усним договором доручення, що є підставою для відмови в позові.

Крім того, позовні вимоги заявлено поза межами загальних строків позовної давності, передбачених статтею 257 Цивільного кодексу України, що також має бути враховано судом за результатами розгляду справи по суті (а.с.84-87).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33 725 гривень, одержаних у зв`язку з виконанням доручення та 425 гривень 15 копійок витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено за спливом позовної давності.

Суд вказав про те, що оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню як обгрунтовані, є підстави для застосування заявленої відповідачем позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду 29.06.2023, тобто з пропуском строку на звернення до суду за стягненням коштів, одержаних у зв`язку з виконанням доручення за період з 2014 року по 2021 рік, а тому, в межах строків позовної давності на користь позивача підлягають стягненню такі кошти за 2020-2021 роки, а всього в сумі 33 725 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривенко Михайло Петрович, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що у даній справі мало бути встановлено наявність домовленості між позивачем та відповідачем про строки (термін) повернення отриманих грошових коштів за довіреністю від 02.07.2014.

Так, 02 липня 2014 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив відповідача серед іншого укладати договори оренди щодо належної позивачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:003:3199, а також отримувати виплати в грошовому або натуральному виразі, розписуватися за нього, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень.

Відповідач зказує, що за усним договором між сторонами всі отримані матеріальні (фінансові) ресурси на виконання наданих довірителем повноважень мали бути повернуті до 21 березня 2062 року, що додатково також було відображено у складеній позивачем заяві від 21 березня 2014 року, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу. Згідно змісту заяви ОСОБА_2 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно без будь-якого примусу (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб засвідчив, що будь-яких матеріальних (фінансових) претензій він до 21 березня 2062 року до ОСОБА_1 не матиме. Про досягнення згоди щодо зазначеного терміну повернення отриманих грошових коштів додатково і свідчить відсутність будь-яких усних чи письмових майнових претензій до відповідача майже 10 років починаючи з 2014 року.

Апелянт стверджує, що усним договором доручення було встановлено для ОСОБА_1 термін 21 березня 2062 року для виконання зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів у зв`язку з виконанням доручення, а ОСОБА_2 зобов`язався утриматися від дій щодо пред`явлення вимоги про повернення таких коштів

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 не порушував права та інтереси ОСОБА_2 за результатами виконання своїх прав та обов`язків за усним договором доручення, термін повернення отриманого за довіреністю ще не наступив, вимога про повернення грошових коштів є передчасною, що не враховано судом першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно довіреності від 02 липня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Українською Н. М., за реєстровим номером 923, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від впорядкування, форм власності, галузевої належності (в тому числі в органах державної влади та управління, їх структурних підрозділах, державних комітетах та підвідомчих їм органах, в органах місцевої влади та місцевого самоврядування, Реєстраційній службі, Дерземагентстві, органах нотаріату) представляти його інтереси з питань користування та розпорядження земельною ділянкою, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належної йому на підставі Державного акту КР № 028903 площею 3,89 га, виданого Новоукраїнською районною державною адміністрацією 30.05. 2012 року, Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 020033199:3:35 виконання зазначених дій, надав йому право здійснювати нагляд за належною ОСОБА_2 земельною ділянкою, мати вільний доступ до ділянки, при настанні сезону - вживати заходів до обробки землі: вносити необхідні платежі, які стосуватимуться реалізації його права власності на земельну ділянку; уповноважив представника подавати від його імені заяви, довідки, укладати ( розривати) договори оренди земельної ділянки, передавати земельну ділянку в оренду, укладати від його імені додаткові угоди до них, договори міни та інші правочини, що не заборонені діючим законодавством України, розривати договори оренди, одержувати дивіденди, виплати в грошовому виразі, або натуральному, бути його представником в Державній реєстраційній службі, Держземагенстві Новоукраїнського району Кіровоградської області в одержанні грошових коштів розписуватись за нього, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених для такого роду уповноважень. Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам строком на десять років і дійсна до другого липня 2024 року (а.с.9).

Зазначена довіреність надала право відповідачу отримувати орендну плату за користування зазначеною вище земельною ділянкою.

18 серпня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Нива-Н» було укладено договір оренди земельної ділянки. Згідно умов даного договору орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.56-57).

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Н» №68 від 25 вересня 2023 року, ОСОБА_2 була нарахована орендна плата згідно договору оренди за земельну ділянку (пай) загальною площею 3,89 га, кадастровий номер :02:003:3199, 2014 рік 2 975 грн; 2015 рік 5 600 грн; 2016 рік 8 450 грн; 2017 10 500 грн; 2018 рік 10 700 грн; 2019 рік 13 100 грн; 2020 рік 15 025 грн; 2021 рік 18 700 грн. У довідці вказано, що вищезазначену орендну плату отримував представник орендодавця згідно доручення від 02 липня 2014 року ОСОБА_1 . Після скасування доручення, а саме за 2022 рік, орендну плату отримав ОСОБА_2 (а.с.52).

Відомостями на виплату готівки ТОВ «Нива-Н», в яких містяться особисті підписи відповідача, підтверджується факт отримання ОСОБА_3 орендної плати за довіреністю (а.с.59-64).

Відповідчем до суду першої інстанції подано заяву від 21 березня 2013 року, засвідчену приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Українською Н. М. в якій зазначено наступне. ОСОБА_2 перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, без будь-якого примусу (фізичного чи психічною тиску) з боку інших осіб, отримав від ОСОБА_4 орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Новоукраїиської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області належної на підставі Державного акту КР № 028903 площею 3,89 га, виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією 13.12.2005 року, Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю 30.05.2012 року за № 020033199:3:35 в сумі 35 000,00 гривень (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок) і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій він, до 21 березня 2062 року (двадцять першого березня дві тисячі шістдесят другого року) не матиме. В разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_1 переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачує ОСОБА_1 (а.с.89).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч. 1 ст. 1000 ЦК України).

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).

Повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України).

Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (ч. 1 ст. 1007 ЦК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч. 1 ст. 244 ЦК України).

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Положеннями частин 1, 4 ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання (ч. 1 ст. 620 ЦК України).

У постанові від 25.03.2024 у справі №458/229/18 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки:

- традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (Глава 68 ЦК України);

- довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (ст. 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (ч. 1 ст. 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво;

-Глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в ст. 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в ст. 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання;

- з урахуванням змісту ст. 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва;

- видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, ст. 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою ст. 530 ЦК України.

Як встановлено судом і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, відповідач на підставі довіреності, виданої позивачем, щорічно з 2014 по 2021 роки отримував орендну плату за договором оренди земельної ділянки, проте не передавв ці кошти ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним, відповідно до п. 3 ст. 1006 ЦПК України у відповідача у справі виник обов`язок передати позивачеві кошти, отримані у зв`язку з виконанням доручення щодо отримання орендної плати.

Обов`язок повернути ОСОБА_2 грошові кошти ОСОБА_1 мав виконати негайно, як це передбачено ст. 1006 ЦК України, через те, що у справі відсутні відомості про наявність між поручителем і повіреним домовленості про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення.

Норма ст. 545 «Підтвердження виконання зобов`язання» ЦК України закріплює право боржника вимагати від кредитора надання йому доказів, що підтверджують виконання ним зобов`язання повністю або частково, а саме розписки про отримання виконання.

Право боржника вимагати від кредитора підтвердження прийняття виконання покликане забезпечити виконання боржником покладеного на нього тягаря доведення належного виконання зобов`язання.

Отже, виходячи з приписів ст. 545 ЦК України можна дійти висновку, що тягар доказування належного виконання обов`язку повіреного передати довірителю все отримане у зв`язку з виконанням доручення несе відповідач, як боржник у цьому зобов`язанні та сторона у справі, яка посилається на виконання свого обов`язку.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач в своїй апеляційній скарзі вказує про те, що усним договором доручення було встановлено термін 21 березня 2062 року для виконання зобов`язання щодо повернення отриманих коштів у зв`язку з виконанням доручення.

Зі змісту цієї заяви, на яку посилається сторона відповідача, встановлено, що така заява була складена позивачем 21 березня 2013 року, а довіреність видана ним 02 липня 2014 року та стосується правовідносин між сторонами щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 орендної плати за земельну ділянку в розмірі 35 000 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року у справі №396/299/23 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 35 000 грн (а.с.31-34). Вказане рішення залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року (113-115). Судом встановлено, що за нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 21.03.2013 він отримав від ОСОБА_1 35000 грн в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 028903. В заяві вказано, що в разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_1 ОСОБА_2 зобов`язується переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. (а.с.11).

Відповідно договорів оренди вказаної земельної ділянки від 18.08.2012 року та 18.07.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Нива - Н", визначено умови такої оренди, порядок і строки внесення орендної плати ТОВ "Нива - Н" в натуральній та грошовій формі, визначені інші умови (а.с.58-60, 61-64).

Позивачем доведено факт безпідставного утримання відповідачем коштів позивача, які були отримані в якості орендної плати за договором оренди землі, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти, оскільки умова про переоформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 не була виконана.

За викладеного, посилання відповідача в апеляційній скарзі на заяву від 21 березня 2013 року та передбачений у ній строк повернення отриманих коштів у зв`язку з виконанням договору доручення, не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються спірних правовідносин у цій справі, що переглядається апеляційним судом, а питання щодо спливу строку повернення коштів,про які йдеться у тій заяві вирішене судом у іншій цивільній справі №396/299/23.

Оскільки відповідач не заперечуває факту отримання у період з 2014 по 2021 роки належної позивачу щорічної орендної плати за землю на підставі виданої позивачем довіреності, та не навів підстав для залишення цих коштів у себе, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення відповідного обов`язку у відповідача щодо повернення коштів позивачу.

За встановлених обставин відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого відповідачем судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривенко Михайло Петрович, залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судді

С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник