Справа № 162/479/22
Провадження № 2/162/2/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

Від позивача ОСОБА_1 14.09.2022 року до суду надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2015 року, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області у справі від 10.02.2017 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень. На день ухвалення даного рішення відповідач не був офіційно працевлаштований, син був здоровий. Однак, у листопаді 2020 року ОСОБА_3 було встановлено інвалідність. Лікування дитини є дорого вартісним, а зважаючи на діагноз, позивач не може працювати, оскільки вимушена постійно бути біля дитини. Щодо свого матеріального становища зазначає, що отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, розмір якої є меншим 6000 гривень, та аліменти у розмірі 650 гривень. Відповідачу відомо про стан здоров`я сина, проте за період з 2020 року він надав кошти не в рахунок аліментів лише один раз в розмірі 500 гривень. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина. Відповідач з березня 2022 року призваний на військову службу, має постійний і регулярний дохід. На підставі викладеного позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 28.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.10.2022 року провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, та відновлено ухвалою суду від 30.10.2024 року.

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 13.11.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому вказує, що відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме у стягненні з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Доводи мотивовані тим, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та, крім сплати аліментів, бере участь у додаткових витратах на дитину, зокрема на лікування (12.07.2024 року 10000 гривень; 15.07.2024 року 7000 гривень). Також, оскільки аліменти стягуються у розмірі, не меншому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на день подання відзиву такий розмір становить 1598 гривень, а не 650, як про це вказує позивач. Відповідач окрім сина ОСОБА_3 , має ще двоє малолітніх дітей на утриманні, наразі офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний дохід виключно від ведення особистого господарства.

Ухвалою суду від 21.11.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони у судове не з`явилися, кожен зокрема, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2015 року, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 25.01.2018 року по справі №162/1116/17.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.10.2016 року).

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.02.2017 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 16 січня 2017 року, і до повноліття дитини.

У листопаді 2020 року ОСОБА_4 було встановлено інвалідність, про що свідчать копії медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років №43 від 25.11.2020 року, витягу із заключення амбулаторної (стаціонарної) лікарсько-консультативної комісії (протокол №841) від 20.11.2020 року та посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 17.03.2021 року.

Відповідно до довідки №530 від 07.09.2022 року позивач отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю (за період з березня 2022 року по серпень 2022 року у розмірах від 5553,80 гривень до 5820,90 відповідно.

На даний час відповідач перебуває у зареєстрованому 14.07.2018 року шлюбі з ОСОБА_5 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.07.2018 року), від якого вони мають двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 07.02.2023 року, та серії НОМЕР_5 від 10.07.2019 року відповідно).

Також на підтвердження доводів, вказаних у відзиві, представником подано копії двох квитанцій від 15.07.2024 року на суму 7000 гривень та від 12.07.2024 року на суму 10000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13) та в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 року (справа №459/2181/17), від 14.08.2019 року (справа № 524/7388/17), від 11.09.2019 року (справа №662/64/18), від 05.02.2020 року (справа № 664/252/19-ц), від 13.02.2020 року (справа № 466/4009/18), від 27.05.2020 року (справа № 128/373/18).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184, 192 СК України.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 682/3112/18).

Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачці належало доводити не тільки наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, а також інші обставини, які мають значення та передбачені, зокрема ч.1 ст. 182 СК України.

У даному випадку, суд вбачає суттєве погіршення стану здоров`я дитини, що вимагає відповідних витрат на лікування, разом з тим, зміну сімейного стану платника аліментів (відповідача) та часткове визнання позову відповідачем.

При цьому, суд враховує, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу і визначення розміру аліментів у різний час та у різному розмірі призведе до того, що діти опиняться у нерівних умовах.

На підставі наведеного вмотивування, враховуючи інтереси дитини, обов`язок обох батьків утримувати дитину, та передбачену законом можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів, суд вважає справедливим та обґрунтованим позов задовольнити частково та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини з твердої грошової суми у розмірі 650 гривень на 1/4 частку від доходів відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, від сплати якого позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10.02.2017 року, встановивши спосіб стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Представник відповідача: адвокат Солдаткін Олександр Андрійович (адреса: вул. Олександра Кониського, 60/13, м. Київ; РНОКПП НОМЕР_8

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ