ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4846/21 Номер провадження 22-ц/814/111/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Карпушин Г.Л., Кузнєцова О.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Харківводоканал»

на рішення Октябрського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2023 року, постановлене суддею Материнко М.О.,

у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и в:

23.07.2021 КП «Харківводоканал» звернулося у Фрунзенський районний суд м.Харкова із указаним позовом про стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період із 01.02.2014 по 30.04.2021 у загальному розмірі 33 566,92 грн.

Поважність підстав пропуску строку позовної давності обґрунтовує тим, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у місті Харкові. Структура підприємства налічує лише один відділ чисельністю юристів не більше 12 осіб, якими здійснюється претензійно-позовна робота, що по відношенню до кількості боржників та значних витрат на сплату судового збору, суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно звертатися до суду про стягнення боргу по всім боржникам. Тому перевага надається боржникам із найбільшою сумою боргу. У зв`язку із цим просить вважати, що строк позовної давності для звернення в суд із цим позовом пропущено з поважних причин.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг із централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюється за абонентським о/р № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, виконуючи вимоги чинного законодавства України, надавав відповідачам послуги в повному обсязі на підставі тарифів, установлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до пунктів 20-21 Правил №630. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 КП «Харківводоканал» застосовувалися норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 №256 (зі змінами); із 01.01.2017 згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водопостачання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 №901.

В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, передбаченого пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п.18, 30 Правил №630 відповідачі належним чином не виконували зобов`язання з оплати наданих послуг.

Із підстав викладеного у період із 01.02.2014 по 30.04.2021 утворилася заборгованість, заявлена позивачем до стягнення у солідарному порядку в загальному розмірі 33 566,92 грн., із яких: за послугу з централізованого водопостачання 17 664,03 грн.; за послуги з централізованого водовідведення 13 182,61 грн.; за порушення строків виконання зобов`язання індекс інфляції у розмірі 1 981,68 грн. та 3% річних від простроченої суми 738,60 грн. Судові витрати, понесені товариством при подачі позову, просить компенсувати за рахунок відповідачів.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.03.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.11.2023 у задоволенні позову КП «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач, будучи обізнаний про порушення його прав із 2014 року, пропустив строк звернення в суд із цим позовом та не навів обґрунтованих підстав для його поновлення.

Позивачіз рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на наявні у справі докази, вважає доведеним існування невиконаного відповідачами зобов`язання зі сплати фактично спожитих комунальних послуг. Будь-яких платіжних документів на підтвердження належності виконання такого зобов`язання відповідачами не надано, як і не спростовано факт їх споживання.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд залишив поза увагою позицію Верховного Суду, сформовану у справі №344/720/21 від 24.11.2023, за змістом якої лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, від відмовляє у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

При цьому, позовну заяву подано до суду 23.07.2021, тому межею строку позовної давності є 23.07.2018. Отже, з цієї дати позовні вимоги заявлені у межах строку позовної давності і суд на підставі зведеної картки абонента не мав перешкод для обрахування розміру стягнення.

Наголошує, що підприємство надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в житлові приміщення за конкретно визначеною адресою. Отже і особовий рахунок для обліку даних та проведення нарахувань відкривається за певною адресою. При цьому особовий рахунок як інструмент бухгалтерського обліку потрібен для точного визначення обсягів та вартості наданих комунальних послуг за певною адресою, оскільки спеціфіка наданих послуг передбачає їх надання у житлове приміщення за конкретною адресою, а кількість та склад споживачів за цією адресою, а отже осіб, які споживають послуги та несуть обов`язки зі сплати цих послуг визначається даними про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.11.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 11.11.2024.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг із централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплата за які здійснюється за абонентським о/р № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі свої зобов`язання по оплаті фактично спожитих послуг належним чином не виконували, унаслідок чого за ними утворилася заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, нараховані за період із 01.02.2014 по 30.04.2021 у розмірі 33 566,92 грн., із них:

- за послугу «централізоване водопостачання» - 17 664,03 грн.;

- за послугу «централізоване водовідведення» - 13 182,61 грн./а.с.4-8/

Згідно розрахунку 3% річних і індексації по заборгованості за послуги (вода) із 01.05.2018 по 30.04.2021 о/ НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 : 3% річних - 431,63 грн.; індекс інфляції - 1151,30 грн./а.с.9/

Відповідно до розрахунку 3% річних і індексації по заборгованості за послуги (каналізація)із 01.05.2018 по 30.04.2021 о/ НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 : 3% річних - 306,97 грн.; індекс інфляції - 830,38 грн./а.с.10/

28.01.2022 відповідач ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою, де серед іншого, заявила про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення в суд із позовом та застосування наслідків, із цим пов`язаних.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем. Тоді як, відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення не свідчить, що вказані послуги не надаються відповідачам, так як останні мешкають у квартирі, яка знаходиться в будинку, до якого позивачем ці послуги поставляються і доказів того, що відповідачі не користуються вказаними послугами чи відмовились від них не надано.

При цьому судом першої інстанції установлено, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість нарахована за період із лютого 2014 року по квітень 2021 року, тобто з порушенням строків позовної давності. Отже, у даному випадку позов позивача зі сплати послуг не є таким, на який за приписами статті 268 ЦК України не поширюються строки.

Із підстав викладеного, пославшись на позицію Верховного Суду, сформовану у справах №127/25921/16-ц від 16.12.2019, №375/512/17 від 29.01.2020, №344/15324/17 від 11.03.2020, №643/9153/19 від 08.07.2020, районний суд дійшов висновку, що обов`язок відповідачів поза межами строків позовної давності є відсутнім повністю і жодні заходи впливу застосовані бути не можуть.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може. При цьому враховує наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 частини першої статті першої цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 частини першої статті першої цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно із пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Із огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення не свідчить, що вказані послуги не надаються відповідачам, оскільки останні мешкають у квартирі, яка знаходиться в будинку, до якого позивачем ці послуги поставляються. При цьому питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачами не виконано та не надано доказів, що вони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є отримувачами послуг, відтак, мають сплатити їх вартість за встановленими тарифами, установленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до п.20-21 Правил №630.

Стосовно підставності застосування строку позовної давності, колегія суддів ураховує наступне.

У розумінні статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (частина перша статті 266 ЦК України).

За змістом статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно зі сталою позиції Верховного Суду, зокрема, сформованої у справі №338/467/21 від 28.02.2024, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Із огляду на викладені норми права, установивши обґрунтованість позовних вимог, за наявності заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що межею строку позовної давності є 23.07.2018. Отже, з цієї дати позовні вимоги заявлені у межах строку позовної давності і підстав вважати відсутнім обов`язок відповідачів зі сплати заборгованості за спожиті комунальні послуги, апеляційний суд не вбачає.

Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості, мотивувавши свої висновки нерелевантною практикою Верховного Суду, сформованою за відмінних фактичних обставин.

Із огляду на викладене та враховуючи складений позивачем розрахунок заборгованості, який не спростовано відповідачами, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, нарахована за період із 23.07.2018 по 30.04.2021 у розмірі 17 161,65 грн., із них: за послугу «централізоване водопостачання» - 9 866,57 грн.; за послугу «централізоване водовідведення» - 7 295,08 грн.

Стосовно підстав нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошового зобов`язання, на них поширюються правила частини другої статті 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Указана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4590/19 від 07.04.2020).

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункт четвертий згаданого Порядку), що відповідає позиції Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», апеляційний суд, обраховуючи початок виникнення заборгованості із 23.07.2018 по 01.05.2021 від суми боргу постановленої до стягнення, підстав для зменшення розміру інфляційних витрат та 3% річних не вбачає.

Із огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період із 23.07.2018 по 30.04.2021 у загальному розмірі 17 161,16 грн., із них: за послугу «централізоване водопостачання» - 9 866,57 грн., за послугу «централізоване водовідведення» - 7 295,08 грн., інфляційні втрати 1 981,68 грн., 3% річних від простроченої суми 738,60 грн.

У задоволенні позовних вимог КП Харківводоканал» в частині стягнення заборгованості за період із 01.02.2014 по 22.07.2018 слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позивача (60%), враховуючи, що ухвалою суду від 08.11.2024 позивачу відстрочено сплату судового збору за апеляційне оскарження рішення районного суду до ухвалення рішення, із відповідачів на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1 702,50 грн. із кожного; із позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційне оскарження рішення у розмірі 1 362,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_4 ) на корись комунального підприємства «Харківводоканал» () заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період із 23.07.2018 по 30.04.2021 у загальному розмірі 17 161,16 грн., із них: за послугу «централізоване водопостачання» - 9 866,57 грн., за послугу «централізоване водовідведення» - 7 295,08 грн., інфляційні втрати 1 981,68 грн., 3% річних від простроченої суми 738,60 грн.

У задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за період із 01.02.2014 по 22.07.2018 відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на корись комунального підприємства «Харківводоканал» () судовий збір у розмірі 1 702,50 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_4 ) на корись комунального підприємства «Харківводоканал» () судовий збір у розмірі 1 702,50 грн.

Стягнути із комунального підприємства «Харківводоканал» () на користь держави судовий збір у розмірі 1 362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.01.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова