УХВАЛА

17 січня 2025 року

м. Київ

справа № 554/1568/24

провадження № 61-16647 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області) в порядку спадкування недоотриману пенсію в розмірі 78 847,55 грн, яка була нарахована померлому ОСОБА_2 та 1 211,20 грн судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області 22 травня 2024 року засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу на вказане рішення в межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 354 ЦПК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області залишено без руху через несплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн та невідповідність апеляційної скарги іншим вимогам статті 356 ЦПК України (в апеляційній скарзі не зазначено відомостей про наявність/відсутність у заявника електронного кабінету) та надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою від 29 липня 2024 року Полтавський апеляційний суд апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 рокуповернув, оскільки вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом не виконані, заяв (клопотань) на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом не надано.

09 серпня 2024 року відповідач повторно звернувся через підсистему «Електронний суд» до Полтавського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду у справі № 554/1568/24, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою від 09 вересня 2024 року суд апеляційної інстанції визнав неповажними причини пропуску такого строку; апеляційну скаргу відповідача залишив без руху та запропонував протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року.

20 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» заявником подано до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків, у якій порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 рокуу справі № 554/1568/24 та визнано неповажними причини пропуску такого строку; у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Полтавській області відмовленона підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

13 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Полтавській області, шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд», подалодо Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області залишено без руху та запропоновано заявнику направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини пропуску строку та надати докази на підтвердження їх поважності, надати докази сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн, оскільки у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за розгляд касаційної скарги відмовлено.

30 грудня 2024 року ГУ ПФУ в Полтавській області, шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд»,подалодо Верховного Суду, на виконання вимог ухвали від 19 грудня 2024 року, заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та докази сплати судового збору.

У вказаній заяві порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки первісна касаційна скарга була подана у встановлений законом строк, однак повернута ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що ГУ ПФУ в Полтавській областівперше звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на судове рішення апеляційної інстанції в межах встановленого законом строку на його касаційне оскарження, однак скаргу було повернуто, в розумні строки повторно звернулося з касаційною скаргою, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Доводи заявника зводяться до того, що апеляційним судом позбавлено його права на судовий захист, оскільки не взято до уваги поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому зазначає, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 липня 2024 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області було повернуто у зв`язку з несплатою судового збору. У зв`язку з обмеженим кошторисом, можливість сплати судового збору з`явилася на початку серпня 2024 року, тому користуючись правом на повторне звернення з апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Полтавській області в найкоротший термін, після сплати судового збору за подання апеляційної скарги по вказаній справі, повторно подало апеляційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року. Зазначені обставини об`єктивно не залежали від волі відповідача та обумовили наявність поважних підстав для несвоєчасного звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення від 02 травня 2024 року у справі № 554/1568/24. Однак, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними та апелянту відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційний суд установив, що вперше ГУ ПФУ в Полтавській області звернулося з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 рокув строк, визначений статтею 354 ЦПК України, однак ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2024 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку із несплатою судового збору.

Повторно звертаючись до суду апеляційної інстанції заявник вважав, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у справі № 554/1568/24 було пропущено з причин, які не залежали від його волі, а саме, через відсутність коштів на оплату судового збору за подання апеляційної скарги. Враховуючи ці обставини, а також те, що подання повторної апеляційної скарги відбулося одразу після оплати судового збору, тобто без зайвих зволікань, ГУ ПФУ в Полтавській області переконано, що строк, визначений статтею 354 ЦПК України, пропущений з поважних причин.

У вимірі вказаних доводів колегія суддів зазначає, що норма пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлює дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, ЦПК України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права.

У свою чергу, дотримання вимог ЦПК України щодо належного оформлення апеляційних скарг залежить виключно від особи, яка подає апеляційну скаргу. До того ж, право на повторне звернення з апеляційною скаргою може бути реалізовано лише в межах процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом.

Разом з тим вдруге відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року 09 серпня 2024 року (сформована в підсистемі «Електронний суд») поза межами встановленого строку.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку (зокрема постанови від 07 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21 та ін.).

Верховний Суд звертає увагу на те, що сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого ЦПК України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі №380/17601/21.

У цій справі повернення первісної апеляційної скарги відбулося, зокрема, внаслідок несплати відповідачем судового збору, тобто обставин, які залежали виключно від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та не були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Правову позицію стосовно окресленого питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 у справі № 640/3393/19, де зазначено, що «особа яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.».

Таким чином можна констатувати, що обставини, які зумовили повернення первісної апеляційної скарги ГУ ПФУ в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року були пов`язані виключно з неналежним їх оформленням, і не були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Отже обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися поважною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 560/770/23.

Визнаючи неповажними причини пропуску ГУ ПФУ в Полтавській області строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції належно обгрунтував свої висновки, вказавши, що не прийняття бюджету Пенсійного фонду України на 2024 рік, який затверджується Кабінетом Міністрів України; відсутність в ГУ ПФУ в Полтавській області можливості самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на будь-які фінансування не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Як і не може бути такою підставою та обставина, що можливість сплати судового збору у ГУ ПФУ в Полтавській області з`явилася на початку серпня 2024 року, оскільки засідання Комісії з питань оскарження судових рішень, прийнятих не на користь Головного управління та доцільності використання коштів на сплату судового збору відбулося 17 липня 2024 року.

За таких обставин наведені відповідачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали вчасно скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою, ГУ ПФУ в Полтавській області не наведено.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Поновлення процесуального строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо таке обтяження не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Ураховуючи, що доводи касаційної скарги не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд дійшов до висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною першою статті 358 ЦПК України, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській областістрок на касаційне оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара