Справа № 202/93/25
Провадження № 2-з/202/6/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

14 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря Голєва А.А., розглянувши заяву керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Керівником Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, подано також заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 133), власником якої є громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та яка підлягає конфіскації на користь держави шляхом припинення права власності ОСОБА_1 та визнання права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області; заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення :01:009:0157 площею 0,0458 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 133), власником якої є громадянин російської федерації ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 набув на підставі копії державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі договору купівлі-продажу, про що 16.03.2017 внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. ОСОБА_1 будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (до 16.03.2018) добровільно не відчужив її, на теперішній час наявні підстави для конфіскації цієї земельної ділянки на користь держави.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви документами, суд приходить до такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року в справі № 317/2155/21 (провадження № 61-15398св21) зазначено, що «Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Згідно матеріалів справи, в позовній заяві керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, просив конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянина російської федерації ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 133), шляхом припинення права власності та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Отже, вимоги позивача, викладені у його заяві про забезпечення позову на земельну ділянку стосуються майна, яке є предметом позову. Суд вважає, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову у межах вимог чинного ЦПК України здійснивши належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності і обґрунтованості заявлених вимог щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, та дійшов висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову у цій справі шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомості: земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 133), власником якої є громадянин російської федерації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Враховуючи вищевикладене, заява керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про забезпечення позову в цивільній справі за позовом керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити частково.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомості: земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:009:0157 площею 0,0458 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 133), власником якої є громадянин російської федерації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )..

У іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда