Номер провадження: 22-ц/813/566/25
Справа № 495/1502/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Царенка Олександра Олександровича

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Прийомової О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

21 березня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 20 листопада 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням суду шлюб розірвано. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою. Рішенням суду від 01 червня 2021 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 січня 2022 року у ромірі 114200,65 грн, яка утворилась з вини відповідача, позивачка просила суд на підставі ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 05 листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року в сумі 114200,65 грн, а також судові витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

26 липня 2022 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що заборгованості зі сплати аліментів виникла не з його вини, а зумовлена тривалим розглядом справи у судах, станом на 20 липня 2022 року заборгованість відсутня.

11 жовтня 2022 року представник відповідача подав до суду клопотання про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів відмовлено.

Клопотання ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову правничу допомогу у розмірі 3000 грн. В Іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника Царенка О.О. просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених нею у судах першої та апеляційної інстанцій шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесених судових витрат та витрат на правничу допомогу на загальну суму 14 000 грн.

Доводами скарги є помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для покладення на відповідача відповідальності за умисне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, які не відповідають обствинам справи щодо обізнаності відповідача про свої обов`язки щодо утримання дитини та, як наслідок, умисності його дій з ухилення від сплати аліментів, що призвело до утворення великої заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року у справі № 495/9838/19, яким встановлено факт вчинення відповідачем умисних дій, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку щодо достатнього матеріального забезпечення дитини, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню в наведеній справі.

Судом не взято до уваги та не надано належної оцінки обставинам набуття відповідачем на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору дарування 5/100 часток житлового будинку у АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 160 946 грн, оскільки такий договір, на думку позивачки, укладенно з метою приховання реального наміру відповідача на укладення договору купівлі-продажу. Як і необґрунтовано ухвалою від 21 червня 2023 року залишено без задоволення клопотання її представника про допит як свідка дарувальника ОСОБА_4 з метою встановлення обставин справи щодо того, чи отримував дарувальник за подароване майно грошові кошти з підстав пропуску строку на його подання. Зазначає, що оскільки ухвала про залишення заяви представника позивача про допит свідка не підлягає оскарженню, включає заперечення на неї до апеляційної скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції не сприяв позивачу та його представнику у здійсненні ними своїх процесуальних прав для встановлення обставин справи, які мали суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи.

Також послалась на висновки Верховного Суду, релевантних до спірних правовідносинах, зокрема на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц та постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, відповідно до яких саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своє вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, в той час як суд першої інстанції поклав такий обов`язок на отримувача аліментів, не звернувши увагу, що погашення відповідачем заборгованості станом на 20 липня 2022 року не свідчить про відсутність його вини у несплаті аліментів за період з листопада 2019 року по листопад 2021 року.

Порушення судом норм процесуального права вбачає в долученні судом до матеріалів справи, поданих представником відповідача, доказів, які в порушенням вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України не були надіслані позивачці, та копії таких доказів не були належним чином засвідчені.

Щодо повноважень представника відповідача адвоката Шаркевича В.Т. зазначила, що виданий ним ордер серії ОД № 695539 від 16 травня 2022 року, який виготовлений друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону, та згідно якого вбачається, що він представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 16 травня 2022 року, не відповідає типовій формі ордера, затвердженій Радою адвокатів України відповідно до рішення Ради № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції від 12 квітня 2019 року, відповідно до якої адвокати можуть використовувати ордери типової форми, які виготовлені друкарським способом на замовлення ради авдокатів регіону до 01 січня 2022 року, а з 01 січня 2022 року видача нових ордерів можлива шляхом формування на веб-сайті НААУ.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та допустив представника відповідача адвоката Шаркевича В.Т. без документів, які підтверджують його повноваження, до судових засідань, прийняв його відзив по справі, клопотання та заяви про долучення доказів, на які суд посилається при винесенні оскаржуваного рішення.

Також вказує, що ордер належної форми адвокат надав лише 26 серпня 2022 року, з якого вбачається, що Шаркевич В.Т. представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 22 червня 2022 року, в той час як до клопотання про стягнення витрат на правову допомогу додав договір від 10 січня 2022 року, який укладено ще до звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.

Щодо витрат на правову допомогу зазначив, що в підтвердження понесених та реально сплачених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не надано усіх належних та допустимих доказів з урахуванням того, що договор про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року (який підписаний до відкриття провадження у справі) не відповідає загальним вимогам договірного права та ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а у квитанції № 14 про сплату послуг відстуня будь-яка дата, тому не можливо встановити чи здійснена оплата, в розрахунку містяться послуги, які навіть не надавалися (підготовка зустрічної позовної заяви).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.5, т.2 ).

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 02.12.202415:56:42 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с.4, т.2).

Відповідач ОСОБА_1 вважається повідомленим у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (повернення судової повістки-повідомлення з відміткою Укрпошти «відсутній за вказаною адресою», якою є адреса відповідача, встановлена у визначеному ч. 7 ст. 187 ЦПК України порядку) (а.с. 245 а,б), до судового засідання не з`явився.

Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2021 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Заборгованість відповідача виникла за рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 01 червня 2021 року, відповідно до якого з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з часу звернення позивача до суду, тобто з 05 листопада 2019 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 лютого 2022 року, зробленого державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чекерською Л.В. при примусовому виконання виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання непвонолтінього сина ОСОБА_6 у розмірі 5000 грн, починаючи з 05 листопада 2019 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість відповідача зі сплати аліментів в період з листопада 2019 року по 31 січня 2022 року складає 114200,65 грн (а.с. 18).

Відповідно листа начальника Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород - Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 липня 2022 року зазначено, що у Відділі перебуває виконавче провадження за № АСВП: ВП № 67613471 з примусового виконання виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 у розмірі 5000,00 грн щомісяця, починаючи з 05 листопада 2019 року, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно матеріалів виконавчого провадження, а саме: розрахунку зі сплати аліментів від 20 липня 2022 року, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород - Дністровським міськрайонним судом Одеської області, станом на 20 липня 2022 року відсутня (а.с. 76).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20 липня 2022 року, зробленого державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чекерською Л.В. при примусовому виконання виконавчого листа № 495/9838/19, виданого 15 листопада 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непвонолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 5000 грн, починаючи з 05 листопада 2019 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 боржником ОСОБА_2 було сплачено аліменти в межах виконавчого провадження щомісячно в наступному порядку: в грудні 2021 року - 10 000,68 грн; в січні 2022 року - 10132,00 грн; в лютому 2022 року - 6000,00 грн; в квітні 2022 року - 12 000,00 грн; в травні 2022 року - 5500,00 грн + 7500,00 грн; в червні 2022 року - 5911,30 грн; в липні 2022 року 41 970,45 грн + 65 320,00 грн. Станом на 20 липня 2022 рік заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата становить 1,10 грн (а.с. 77).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що в діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості зі сплати аліментів, за окреслений позивачем період з листопада 2019 року по листопад 2021 рік, доказів, що саме з винної поведінки відповідача утворилась заборгованість за вказаний період, ухилення відповідача від виконання рішення суду, позивачем до суду не надано.

З часу відкриття виконавчого провадження, відповідач вносив щомісячні платежі на сплату аліментів своєчасно, а заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає.

Такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно із частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Так, судом було досліджено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 лютого 2022 року, де державним виконавцем в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 495/9838/19 по стягненню аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу у сумі 114200,65 грн за період з листопада 2019 року (26 днів) по 31 січня 2022 року.

Отже, позивачкою правильно визначений період, за який виникла заборгованість зі сплати аліментів та пені (неустойки) за прострочку їх сплати.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність відповідачем відсутності його вини в утворенні заборгованості зі сплати аліментів колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, оскільки відсутність своєї вини у несплаті аліментів відповідачем, на якого покладено такий тягар доказування, не доведено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується (постанова КЦС ВС від 19 січня 2022 у справі № 711/679/21).

Отже, з урахуванням розрахованої державним виконавцем заборгованості у розрахунку від 01 лютого 2022 року з листопада 2019 року (26 днів) по 31 січня 2022 року включно колегія суддів вважає правильним наступний розрахунок пені по аліментам, що належать до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з урахуванням часткових платежів на погашенні заборгованості та в межах заявлених позивачкою позовних вимог про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів з листопада 2019 року по листопад 2021 року та заявлену до стягнення розраховану позивачкою суму 114200,65 грн:

Червень 2021 р.

Нараховані аліменти: 124 000,00 грн (заборгованість по аліментам з 05 листопада 2019 року до червня 2021 року) Платіж: зараховано 10 000,68 грн. з платежу 10 000,68 грн. від 31.12.2021 р.

Кількість днів прострочення: 183 дні (01.07.2021-30.12.2021)

Пеня: 1%*183*124 000,00=226 920,00 грн.

Платіж: зараховано 10 132,00 грн. з платежу 10 132,00 грн. від 31.01.2022 р.

Кількість днів прострочення: 31 день (31.12.2021-30.01.2022)

Пеня: 1%*31*113 999,32=35 339,79 грн.

Платіж: зараховано 6 000,00 грн. з платежу 6 000,00 грн. від 28.02.2022 р.

Кількість днів прострочення: 28 днів (31.01.2022-27.02.2022)

Пеня: 1%*28*103 867,32=29 082,85 грн.

Платіж: зараховано 12 000,00 грн. з платежу 12 000,00 грн. від 03.04.2022 р.

Кількість днів прострочення: 34 дні (28.02.2022-02.04.2022)

Пеня: 1%*34*97 867,32=33 274,89 грн.

Платіж: зараховано 13 000,00 грн. з платежу 13 000,00 грн. від 31.05.2022 р.

Кількість днів прострочення: 58 днів (03.04.2022-30.05.2022)

Пеня: 1%*58*85 867,32=49 803,05 грн.

Платіж: зараховано 5 911,30 грн. з платежу 5 911,30 грн. від 30.06.2022 р.

Кількість днів прострочення: 30 днів (31.05.2022-29.06.2022)

Пеня: 1%*30*72 867,32=21 860,20 грн.

Платіж: зараховано 66 956,02 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 31 день (30.06.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*31*66 956,02=20 756,37 грн.

Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів: 226 920,00 +35 339,79 +29 082,85 +33 274,89 +49 803,05 +21 860,20 +20 756,37 =417 037,15 грн.

Липень 2021 р.

Нараховані аліменти: 5 000,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 5 000,00 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 364 дні (01.08.2021-30.07.2022)

Пеня: 1%*364*5 000,00=18 200,00 грн.

Серпень 2021 р.

Нараховані аліменти: 5 000,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 5 000,00 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 333 дні (01.09.2021-30.07.2022)

Пеня: 1%*333*5 000,00=16 650,00 грн.

Вересень 2021 р.

Нараховані аліменти: 5 000,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 5 000,00 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 303 дні (01.10.2021-30.07.2022)

Пеня: 1%*303*5 000,00=15 150,00 грн.

Жовтень 2021 р.

Нараховані аліменти: 5 000,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 5 000,00 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 272 дні (01.11.2021-30.07.2022)

Пеня: 1%*272*5 000,00=13 600,00 грн.

Листопад 2021 р.

Нараховані аліменти: 5 000,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платіж: зараховано 5 000,00 грн. з платежу 107 290,45 грн. від 31.07.2022 р.

Кількість днів прострочення: 242 дні (01.12.2021-30.07.2022)

Пеня: 1%*242*5 000,00=12 100,00 грн.

Грудень 2021 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 211 день (01.01.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*211*0,00=0,00 грн.

Січень 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 180 днів (01.02.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*180*0,00=0,00 грн.

Лютий 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 152 дні (01.03.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*152*0,00=0,00 грн.

Квітень 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 91 день (01.05.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*91*0,00=0,00 грн.

Травень 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 60 днів (01.06.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*60*0,00=0,00 грн.

Червень 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 30 днів (01.07.2022-30.07.2022)

Пеня: 1%*30*0,00=0,00 грн.

Липень 2022 р.

Нараховані аліменти: 0,00 грн.

Розрахунок пені з урахуванням часткових платежів:

Платежі відсутні

Кількість днів прострочення: 0 днів.

Пеня: 1%*0*0,00=0,00 грн.

Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів:

417 037,15 + 18 200,00 + 16 650,00 + 15 150,00 + 13 600,00 + 12 100, + 0,00 =492 737,15 грн

Зазначений розрахунок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 19 січня 2022 у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), яка прийнята за касаційною скаргою, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Початком розрахункового періоду колегія суддів вважає саме червень 2021 року, коли рішенням суду було встановлено певний обов`язок відповідача, який він не виконував і прострочення сплати аліментів рахує з цього часу, а не листопаду 2019 року, як помилково вважає позивачка.

Проте, відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України вказаний розмір має бути обмеженим 100 відсотками заборгованості у межах періодів, заявлених за позовними вимогами та в межах позовних вимог, заявлених позивачкою до стягнення 114 200,65 грн.

Сторона відповідача в суді першої та апеляційної інстанції не спростувала розрахунок заборгованості по аліментам, проведений державним виконавцем в межах виконавчого провадження та своїх повноважень, він є чинним, ніким не оспорений та не скасований, ревізія його розміру не є предметом розглядуваної справи, і саме вказане є визначальним для правильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незадоволення судом клопотання позивачки про допит свідків, щодо повноважень представника відповідача та неналежності наданих відповідачем доказів колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та як такі, що не мають правового значення для її вирішення аналізу та дослідженню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали суду від 21 червня 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання представника позивачки про допит як свідка дарувальника ОСОБА_4 , то ухвала суду першої інстанції про відмову у допиті свідка не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору; заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки недійсність через фіктивність чи удаваність оспорюваного договору дарування не є предметом розглядуваної справи.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на не доведеність існування обставин, які можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання покладеного на нього обов`язку зі сплати аліментів, тобто своєї вини у несплаті аліментів, визначених судовим рішенням, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивачки, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволенні позову про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 114200,65 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволенні позову покладаються на відповідача.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та задоволення позову позивачки, яка звільнена від сплати судового збору по розгляду позовних вимог щодо стягнення аліментів, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1142 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1713 грн, а всього: 2855 грн.

Також з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, які понесені в суді першої інстанції в розмірі 7000 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн, а всього: 14 000 грн.

Такі витрати документально підтверджені та доведені, зокрема, позивачка разом із першою заявою по суті справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України) - позовом на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, надала суду: договір про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року, укладений між нею як клієнтом та адвокатом Царенком О.О., Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, у якому визначено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 7000 грн; а також на стадії апеляційного перегляду рішення разом із апеляційної скаргою - Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2023 року, у якій визначено, що за надання правової допомоги, а саме апеляційного оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року у справі № 495/1502/22 клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 7000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5 від 31 січня 2022 року на суму 7000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 56 від 01 вересня 2023 року на суму 7000 грн, розрахунок (попередній) суми гонорару за надану правову (правничу) допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій; ордер серії ВН № 1134930, виданий на підставі зазначеного Договору від 31 січня 2022 року, на надання правничої (правової) допомоги Олейник Г.Я. в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області від 31 січня 2022 року, ордер серії ВН № 1280178, виданий на підставі зазначеного Договору від 31 січня 2022 року, на надання правничої (правової) допомоги Олейник Г.Я. в Одеському апеляційному суді від 01 вересня 2023 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Царенко О.О. (а.с. 23-28, 215-218).

Розмір вказаних витрат , які погоджені сторонами як гонорар у фіксованому розмірі, є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом робіт, ціною позову тощо, і відповідачем на виконання вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України не оспорений як неспівмірний та не спростований.

З наведених у ч. 1 ст. 141 ЦПК України підстав не підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Царенка Олександра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у сумі 114 200,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2855 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 січня 2025 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко