Житомирський апеляційний суд
Справа №285/659/24 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В.Б.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/659/24 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , інтереси яких представляє адвокат Лабик Руслан Романович

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року, ухвалені під головуванням судді Мозгового В.Б.

встановив:

У січні 2024 року позивачі через свого представника звернулися до суду із позовом, в якому просили стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 159 800,00 грн. решти моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 159 800,00 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

На обґрунтуванням позову вказували, що 24 лютого 2023 року близько 18 години 25 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Рено Магнум 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі з напівпричепом «Krone SD27», д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись на 252 км а/д Київ-Чоп, поблизу с. Пищів, Звягельського району Житомирської області, в напрямку м. Рівне, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій знаходився на проїзній частині дороги. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі -ДТП) пішохід ОСОБА_6 загинув на місці події.

За фактом ДТП СВ Звягельського РВП ГУ Національної поліції у Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256.

Постановою слідчого від 25 травня 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 25 лютого 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Смерть ОСОБА_6 настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.

Позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого, а ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , є дочкою загиблого і у зв`язку із його смертю їм спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених ними моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, які продовжують тривати до цього часу і ніколи не закінчяться, та пов`язаних з цим змінами у їх житті.

Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку 12 мінімальних заробітних плат станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», склав 80 400,00 грн., а саме по 40 200 грн. кожному.

Моральну шкоду позивачі оцінила в розмірі по 200 000,00 грн. кожному.

З огляду на те, що станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить по 159 800,00 грн. кожному, з розрахунку (200 000,00 грн. -40 200,00 грн. = 159 800,00 грн.), яка залишається невідшкодованою та підлягає стягненню з відповідачів відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 549,87 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В квітні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , через свого представника -адвоката Лабика Р.В. подали заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №285/659/24.

Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 23 квітня 2024 року ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди заподіяною смертю потерпілого. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням в частині зменшення розміру судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, представник позивачів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати в частині зменшення розміру моральної шкоди з 159 800,00 грн. до 25 000,00 грн. для ОСОБА_1 та 30 000,00 грн. для ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , та додаткове рішення в частині зменшення розміру судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Вказує, що шкоду життю потерпілого завдано саме працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових обов`язків. ОСОБА_1 являється батьком потерпілого, а ОСОБА_3 -дочкою потерпілого. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що потерпілий не спілкувався чи ворогував, чи не признавав свого батька та/або дочку, які проживали від нього окремо, оскільки потерпілий постійно проживав поряд з батьком та дочкою (в межах 40 км. один від одного).

Зазначає, що позивачі втратили рідну їм людину, який був з ними поряд. Позивач ОСОБА_1 втратив єдиного сина, а ОСОБА_3 втратила батька у зовсім юному віці. Вважає, що важко оцінити глибину душевних страждань позивачів, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачами та потерпілим, слід врахувати психофізичну природу людини, а саме те, що втрата малолітньою дочкою та батьком передпенсійного віку свого батька/сина є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань -смерть батька/сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата батька/сина є непоправною подією.

В доповнення до вищевикладеного, звертає увагу суду на наступну судову практику щодо визначення розміру моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті потерпілого, зокрема у справах: №450/4470/19 (рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2020 року на користь позивача стягнуто 300 000,00 грн. моральної шкоди), №740/3906/20 (рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 грудня 2020 року на користь позивача стягнуто 200 000,00 грн. моральної шкоди), №286/2146/22 (рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 лютого 2023 року на користь позивача стягнуто 200 000,00 грн. моральної шкоди), №355/812/17 (рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року на користь позивача стягнуто 300 000,00 грн. моральної шкоди), №179/1128/20 (рішенням Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року на користь позивача стягнуто 200 000,00 грн. моральної шкоди). Вказує, що розмір моральної шкоди у вищевказаних судових рішеннях було визначено з урахуванням грубої необережності потерпілих.

Вказує, що зменшуючи розмір судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на незначну складність самої справи, з юридичної точки зору, встановлених обставин у справі, суд вважав, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, розміром задоволених вимог та обсягом наданих адвокатом послуг. Проте вважає, що такі висновки суду першої інстанції є помилковими, виходячи з наступного.

Зазначає, що при зменшенні розміру судових витрат пов`язаних із професійною правничою допомогою суд першої інстанції не навів жодних розрахунків, які на його думку є справедливими та відповідають складності справи. З договору про надання професійної правничої допомоги слідує те, що вартість однієї години роботи адвоката становить 3 000,00 грн. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції стягнув з відповідача лише 2 000,00 грн., тобто вартість неповної однієї години роботи, при цьому не наводячи жодних аргументів про існування в Україні адвокатів чи інших фахівців в галузі права, які ведуть цивільні справи всього за 2 000,00 грн. З матеріалів справи слідує, що спір між сторонами виник саме внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають в його обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду в результаті дії джерела підвищеної небезпеки. Крім цього, відповідач не виявив бажання та не пропонував стороні позивача вирішити даний спір в досудовому порядку. Вказані обставини призвели до того, що позивачі були змушені звернутися за допомогою до адвокатів, оскільки самостійно б цього спору не вирішили. Отже, визначений судом першої інстанції розмір судових витрат вважає необґрунтованим та несправедливим.

Зазначає, що у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, позивачі очікують понести судові витрати на професійну правничу допомогу по 47 940, 00 грн. кожний, що становить 30% від ціни позовної вимоги.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2018 року по справі №285/1172/18 встановлено факт несплати ОСОБА_6 (потерпілим) аліментів за рішенням суду по справі №285/891/16-ц на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 18 582,20 грн. Встановлений судом факт систематичної несплати батьком грошових коштів на утримання дочки спростовує твердження позивача про їх близькість, опору та підтримку з його боку. Вказує, що зазначені в апеляційній скарзі справи (судова практика) в переважній кількості не містять подібних до оспорюваної справи обставин, таких як: стан сильного алкогольного сп`яніння потерпілого, встановленого судом факту тривалої несплати (потерпілим) аліментів за рішенням суду на утримання своєї дитини та добровільного надання з боку відповідача матеріальної допомоги сім`ї потерпілого. Вважає, що позивачами фактично не зазначено, в чому саме полягає необґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вважає додаткове рішення обґрунтованим та законним, крім того звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції представнику позивача робилися зауваження через поведінку його клієнта, якому не було доведено про відсутність вини водія ОСОБА_5 в ДТП, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 23.05.2023 року. Враховуючи вищевикладене, з огляду на незначну складність даної справи, недоведеність з боку представника позивачів своєму клієнту фактичних обставин справи, просив залишити додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року без змін.

Представник позивачів у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 та його представник -адвокат Данилюк П.С. проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а неповнолітня ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31,35).

24 лютого 2023 року близько 18 години 25 хвилин відповідач ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Рено Магнум 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі з напівпричепом «Krone SD27», д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись на 252 км а/д Київ-Чоп, поблизу с. Пищів, Звягельського району Житомирської області, в напрямку м. Рівне, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій знаходився на проїзній частині дороги. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 загинув на місці події.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 01 березня 2023 року складено актовий запис №191 (а.с.27).

25 лютого 2023 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 (а.с.14).

Постановою від 25 травня 2023 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Житомирській області лейтенантом поліції Д. Прилипко, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 25 лютого 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 286 КК України (а.с.20-26).

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_6 , який раптово вийшов на проїзну частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину справа наліво та перебуваючи при цьому у стані сильного алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові -2,62 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть.

Згідно з висновком експертизи від 03.05.2023 року №СЕ19/106-23/4886-ІТ, ОСОБА_5 , як водій у в умовах місця пригоди не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент ДТП була застрахована ПрАТ «УТСК» (а.с.47).

Відповідач ОСОБА_5 на момент ДТП перебував в трудових відносних з відповідачем ФОП ОСОБА_4 , про що повідомив останній та на підтвердження надав копію договору (а.с.127,128).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, врахувавши глибину і тривалість моральних страждань позивачів, ту обставину, що дана подія сталась у зв`язку з порушенням ПДР пішоходом ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, добровільне надання з боку відповідача ОСОБА_4 матеріальної допомоги (20 100,00 грн.), вимоги розумності і справедливості, вважав за доцільне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ФОП ОСОБА_4 , на користь позивача ОСОБА_1 -25 000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 -30 000,00 грн. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою та не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача та відповідатиме принципам розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку про зменшення розміру таких витрат до 4 000,00 грн., а саме по 2 000,00 грн. кожному позивачу, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, виходячи із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору (а.с.127,128), керуючи належним йому автомобілем «Рено Магнум 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі з напівпричепом «Krone SD27», д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв наїзд на ОСОБА_6 , який призвів до смерті останнього, внаслідок чого заподіяв шкоду позивачам, тому суд першої інстанцій зробив обґрунтований висновок про те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди підлягає покладенню на роботодавця на підставі частини першої статті 1172 ЦК України.

Постановою від 25 травня 2023 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Житомирській області лейтенантом поліції Д.Прилипко, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 25 лютого 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 286 КК України (а.с.20-26).

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_6 , який раптово вийшов на проїзну частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину справа наліво та перебуваючи при цьому у стані сильного алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові -2,62 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть.

Згідно з висновком експертизи від 03.05.2023 року №СЕ19/106-23/4886-ІТ, ОСОБА_5 , як водій у в умовах місця пригоди не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції встановив, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що причиною загибелі ОСОБА_6 , який є сином та батьком позивачів стали травми, завдані внаслідок наїзду автомобіля, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та власною необережністю ОСОБА_6 ..

Разом із цим, у справі, яка переглядається, не встановлено наявності умислу потерпілої особи або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої батьку та доньці загиблого ОСОБА_6 .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, урахувавши глибину фізичних та душевних страждань позивачів, які втратили сина та батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, і відновити становище, яке існувало до смерті сина та батька у житті позивачів, неможливо. Факт загибелі сина та батька позивачів є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань. Однак, судом враховано також ту обставину, що подія сталась у зв`язку з порушенням ПДР пішоходом ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, добровільне надання з боку відповідача ОСОБА_4 матеріальної допомоги, наявність постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2018 року по справі №285/1172/18, яким встановлено факт несплати ОСОБА_6 (потерпілим) аліментів за рішенням суду по справі №285/891/16-ц на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 18 582,20 грн. Вказані обставини спростовують твердження позивача про близькість батька і дочки, опору та підтримку з його боку, тому районний суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача ФОП ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 -25 000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 -30 000,00 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування судом порушено принципи розумності, виваженості та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам.

Суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи, обсяг та час, необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачам, обсяг фактично виконаної роботи, дійшов висновку, що представником позивачів частково обґрунтовано розмір понесених витрат на правничу допомогу, і з огляду на незначну складність самої справи, з юридичної точки зору, встановлених обставин у справі, суд вважав, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що понесені витрати в розмірі 16 500,00 грн. є не співмірними із складністю справи, розміром задоволених вимог та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, прийшов до вірного висновку про зменшення розміру таких витрат до 4 000,00 грн., а саме по 2 000,00 грн. кожному позивачу, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення та додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , інтереси яких представляє адвокат Лабик Руслан Романович, залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Головуючий Судді