ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/3/24

Провадження № 22-ц/820/58/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 685/3/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , особи, яка не приймала участі в справі, та ОСОБА_2 на заочне рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення заявлених позовних вимог. просила, визнати за нею право власності на частину земельної ділянки розміром 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер :04:016:0004.

При цьому позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Лютарівці помер батько відповідача ОСОБА_4 , після його смерті спадщину прийняли ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_5 , яка на день смерті проживала разом з спадкодавцем. До складу спадщини входила земельна ділянка площею 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером :04:016:0004, яка розташована на території Ординецької сільської ради і яку відповідач одноосібно оформив на себе в порядку спадкування за законом. 24 березня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_3 , тобто позивачці, а ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки померла. Проте, позивачка не може оформити право власності в порядку спадкування на частину спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка перебуває у власності відповідача.

Крім того, посилалася, що 20 жовтня 2022 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області було прийняте рішення, яке набрало законної сили 22 листопада 2022 року, у справі № 685/484/22 та яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_4 на частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_5 на того самого житлового будинку.

Однак, позивачка вказувала, що вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:016:0004 у нотаріуса, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на неї, він знаходиться у відповідача, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,37 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (в даний час Теофіпольська територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області), з кадастровим номером :04:016:0004.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,37 гектара, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (в даний час Теофіпольська територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області), з кадастровим номером :04:016:0004.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_1 , яка не приймала участі у справі подала апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. При цьому зазначає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції в порушення ч 5 ст.ст. 12, 51 ЦПК України не вирішив питання про можливість залучення до участі в справі як співвідповідача чи третьої особи, що унеможливлювало правильне вирішення спору, адже вона на даний час є власником спірної земельної ділянки, поділ якої в порядку спадкування здійснив суд. Таким чином, суд розглянув справу за участі неналежного відповідача, при цьому порушивши її законні права та інтереси як власника ділянки.

З огляду на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так судом не прийнято до уваги, що на момент розгляду справи, він вже не був власником спірної земельної ділянки, вказаних обставин суд не перевірив. Крім позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб судового захисту, що також є підставою для відмови у позові.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з огляду на таке.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи. інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_5 матері позивачки ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер

Померлий ОСОБА_4 на день смерті був головою двору, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 і склад його сім`ї був: ОСОБА_5 (дочка, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_7 (онука), ОСОБА_3 (онука).

У фактичне володіння майном ОСОБА_4 вступила його донька ОСОБА_5 , оскільки вона на час смерті батька та до 2019 року проживала у вказаному будинку.

24.03.2014 ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. Спадщину після її смерті прийняла її дочка ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлено рішенням Теофіпольського районного суду від 20 жовтня 2022 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_4 на 1/2 житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Також зі матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 395/2006 від 18 грудня 2006 року.

ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 грудня 2006 року після смерті ОСОБА_4 набуто право власності на земельну ділянку розміром 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ординецької сільської ради кадастровий номер :04:016:0004.

21 березня 2024 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарував ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ординецької сільської ради кадастровий номер :04:016:0004.

Право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2024 року, номер відомостей про речове право 54228865.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі № 200/5013/17 (провадження № 61-4050св21) вказано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17, від 16 вересня 2022 року в справі № 642/2316/20).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 просила, визнати за нею право власності на частину земельної ділянки розміром 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер :04:016:0004, посилалася, що право власності на частину земельної ділянки нею отримано як спадкоємицею за заповітом після смерті її матері ОСОБА_5 , відповідачем у справі вказала ОСОБА_2 .

Однак, оскільки на час розгляду справив суді першої інстанції та ухвалення судового рішення власником земельної ділянки розміром 2,37 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Ординецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер :04:016:0004 була і є на даний час ОСОБА_1 , заявлені позивачкою позовні вимоги безпосередньо стосуються права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, яке позивачем оспорено не було.

Отже задоволення позову фактично призвело до припинення права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а тому ОСОБА_1 мала б бути залучена співвідповідачем по справі.

Позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначила усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників, хоча під час розгляду справи мала можливість перевірити хто є власником спірної земельної ділянки за відсутності заборони у відповідача відчужувати спірну земельну ділянку.

При цьому при подачі позову позивач заяву про забезпечення позову суду не подавала.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь в справі та залучати співвідповідачів, а розгляд справи по суті спору без залучення осіб в якості відповідачів, якщо рішенням суду в справі вирішуються їх права та обов`язки, є порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування рішення суду, оскільки такі порушення призвели до порушення прав ОСОБА_1

ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі як співвідповідач, а тому вона була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені статтею 49 ЦПК України.

Таким чином, оскільки вирішити даний спадковий спір без участі ОСОБА_1 як належного відповідача власника спірної земельної ділянки не можливо, вказана особа має бути належним відповідачем в даній цивільній справі та приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав порушення норм процесуального права, а саме прийняття судового рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі в розгляді справи в якості відповідача і пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

При цьому апеляційний суд не може давати оцінку підставності позову та ефективності чи неефективності способу захисту порушеного права при незалученні до участі в справі належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в сумі 1816 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , сплачений судовий збір в сумі 1816 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова