Справа № 464/6408/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 40434,25 грн майнової шкоди в порядку регресу та 3028,00 грн судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.205849613 на транспортний засіб Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1 . 29.04.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1 ,під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановами Жовківського районного суду Львівської області від 06.06.2022 (справа № 444/791/22, справа № 444/792/22, справа № 444/788/22) відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. ПАТ «СК «УСГ», в якій був застрахований автомобіль потерпілої, звернулось до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту №19935/1 здійснило виплату такого у розмірі 40434,25 грн.Оскільки відповідач порушив вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди за його участю, у страховика відповідно до ст. 1191 ЦК України виникло право зворотної вимоги (регресу) до нього про стягнення виплаченого відшкодування, а томупросить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 29.04.2022 о 21 годині 50 хвилин на а/д Тернопіль-Львів-Рава-Руська 135 км. + 200 м. керував транспортним засобом Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, почервоніння шкіри обличчя), в порушення пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі. Крім того, ОСОБА_1 , 29.04.2022 о 21 годині 50 хвилин, на а/д Тернопіль-Львів-Рава-Руська 135 км. + 200 м., керуючи транспортним засобом Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п. п. 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із транспортнии засобом "Volkswagen Polo", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водійки ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та самовільно залишив місце такої, не повідомивши працівників поліції про ДТП, чим порушив, п. 2.10 «А,Д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. За наведеного постановами Жовківського районного суду Львівської області від 06.06.2022 (справа № 444/791/22, справа № 444/792/22, справа № 444/788/22) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП /а. с. 10-15/.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до приписів ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 р. (надалі - Закон № 1961-ІУ), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 38.1.1 «в» ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Аналогічна норма міститься у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»№ 3720-IX від 21.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Citroen Berlingo, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.205849613 від 11.09.2021 року. Розмір франшизи складає 0 грн /а.с.6/.

Відповідно до страхового акту № 3СКА-13986 від 01.07.2022 року ПАТ «СК «УСГ» визнало ДТП, яка мала місце 29.04.2022 року страховим випадком та прийняла рішення про страхову виплату потерпілій особі ОСОБА_3 у розмірі 48744,99 грн /а.с.25/. Із розрахунку суми страхового відшкодування вбачається, що матеріальний збиток складає 48744,99 грн, франшиза 0 грн /а.с.25 зворот/.

З платіжного доручення № 31857 від 01.07.2022 року вбачається, що ПАТ «СК «УСГ» провело виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3 у розмірі 48744,99 грн. /а.с.26/.

ПАТ «СК «УСГ» в особі представника ОСОБА_4 звернулося до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 48744,99 грн /а.с.16/.

Відповідно до страхового акту № 19935/1 ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» визнало ДТП, яка мала місце 29.04.2022 року страховим випадком та прийняли рішення про страхову виплату ПАТ «СК «УСГ» у розмірі 40434,25 грн /а.с.33/.

З платіжного доручення № 00079617 від 19.07.2022 року вбачається, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» провело виплату страхового відшкодування ПАТ «СК «УСГ» у розмірі 40434,25 грн. /а.с.34/.

З акту огляду транспортного засобу від 03.05.2022 року /а.с.19/ вбачається, що у автомобіля марки Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_2 , наявний ряд механічних пошкоджень внаслідок ДТП. З ремонтної калькуляції та рахунка до неї /а.с. 22-24/ вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 48744,99 грн.

Таким чином, оскільки ПАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувала ПАТ «СК «УСГ», в якій застрахована потерпіла, шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ОСОБА_1 , який був в стані алкогольного сп`яніння та самовільно залишив місце ДТП, то на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.1.1 «в» ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» воно набуло право на стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу в розмірі 40434,25 грн.

Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 40434,25 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 00121720 від 12.07.2024 /а.с. 3/, а тому його слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суддя-

у х в а л и л а:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 40434 (сорок тисяч чотириста тридцять чотири)грн 25 коп та 3028 грн 00 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 40, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Іванюк І.Д.