Справа № 643/8421/24
Провадження № 2/643/526/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Броницької М.В.,

за участю секретаря судового засідання Каплій А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, -

встановив:

ОСОБА_3 31.07.2024 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати право власності за ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимогг позивач посилається на те, що з 03.03.2011 перебував у шлюбі з відповідачкою. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2023 шлюб було розірвано. У період шлюбних відносин за спільні кошти подружжям було придбано спірне майно квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 65,4 кв.м, складається з трьох кімнат жилою площею 43,8 кв.м). Придбана квартира була оформлена на ім`я відповідачки на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 13.08.2019 № 4624. Оскільки квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу майна, що є їх спільною власністю, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Через канцелярію суду 09.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що спірна квартира АДРЕСА_2 (загальною площею 65,4 кв.м, складається з трьох кімнат жилою площею 43,8 кв.м) була придбана 13.08.2019 за власні кошти батька відповідачки ОСОБА_5 . Також зазначено, що дану обставину можуть підтвердити як свідки власне ОСОБА_5 та продавець квартири ОСОБА_6 . Аналогічну позицію представником відповідача було викладено у додаткових поясненнях, наданих суду через канцелярію 09.10.2024.

21.10.2024 представник позивача ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, у якій звернув увагу на недоведеність позиції відповідача про те, що спірна квартира була придбана за кошти батька відповідача. Водночас зазначив, що сума сплачена за придбання спірної квартири разом з витратами за ріелторські послуги була сформована з коштів, виручених з продажу квартири в смт. Борова, яка була продана напередодні придбання квартири у м. Харкові, а також коштів в еквіваленті 7 000 дол. США, зароблених позивачем за кордоном, а 5 500 дол. США були позичені батьком позивача, якого просять викликати у якості свідка. До відповіді на відзив додано копію сторінок закордонного паспорта позивача з відмітками про перетин кордону.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач та його представник не скористалися.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви. 08.08.2024 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2024 відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 задоволено клопотання представника позивача щодо проведення судового засідання у режимі відео конференції поза приміщенням суду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2024 задоволено клопотання представника позивача щодо проведення розгляду справи у режимі відео конференції поза приміщенням суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив вважати відкликаним раніше задоволене судом клопотання про виклик свідків та підтримав заяву відповідача ОСОБА_4 , котру напередодні скерував на електронну адресу суду і якою відповідач визнала позовні вимоги про поділ майна.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер сімейних правовідносин щодо поділу майна між колишнім подружжям, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 03.03.2011 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 03.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 10 (а.с. 20).

У період шлюбу 13.08.2019 подружжям було за спільні кошти придбано спірне майно квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 65,4 кв.м, складається з трьох кімнат жилою площею 43,8 кв.м), вартість якої на час придбання становила 829 500,00 грн згідно Договору купівлі-продажу від 13.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за реєстровим номером 4624 (а.с. 17-18). Квартира була придбана на ім`я відповідача ОСОБА_4 . Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу, цей Договір укладався за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_3 , справжність підпису якого засвідчена нотаріусом за реєстровим номером 4623.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 24.07.2024, власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , частка 1 (а.с. 10-11).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , котрий є батьком позивача, дав показання, відповідно до яких він підтвердив факт позики сину ОСОБА_3 коштів в сумі 5,5 тис. доларів США на ремонт придбаної в Харкові квартири по АДРЕСА_3 . Водночас свідок повідомив, що договору позики у письмовій формі укладено не було. Свідок повідомив, що його син ОСОБА_3 певний час займався підприємницькою діяльністю мав магазин виробів із заліза. Також свідок надав інформацію, що син також був на заробітках у Республіці Польща, відповідно мав фінансову можливість придбати нерухомість.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно з частинами першої, третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями статті 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Презумпція спільності права власності на майно набуте подружжям у шлюбі, може бути спростована одним із подружжя, на якого і покладається тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України) або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Обставин, що мають істотне значення, та можуть вплинути на відступлення судом від засади рівності часток подружжя, сторонами суду не наведено та не доведено.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 в частині щодо надання коштів в сумі 5 500 дол. США у позику своєму сину ОСОБА_3 з метою ремонту новопридбаної квартири у місті Харкові. Згідно норми ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормою ст. 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відтак з цих самих підстав суд критично оцінює посилання представника відповідача у відзиві на те, що спірна квартира була придбана 13.08.2019 за власні кошти батька відповідачки ОСОБА_5 і дану обставину можуть підтвердити як свідки власне ОСОБА_5 та продавець квартири ОСОБА_6 , клопотання про виклик яких для надання пояснень було ним в подальшому зняте.

У своєму правовому висновку у постанові від 04.03.2021 у справі № 343/1294/18 Верховний Суд виснував, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірна квартира квартири АДРЕСА_1 , була придбана відповідачем ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , тому суд дійшов висновку, що ця квартира є їх спільною сумісною власністю, відповідач не спростувала презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток майна чоловіка та дружини, а тому кожному із сторін належить по 1/2 частки зазначеної квартири.

На підставі наведеного вище, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими вимоги, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача у порядку, визначеному законом, повідомив суд, що ним буде подана заява про судові витрати. Відтак, беручи до уваги майновий характер спору, суд вирішить питання судового збору у додатковому рішенні одночасно з рештою судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 141, 258, 259, 263-265, 268, 270, 274, 277, 354-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 .

Суддя М.В. Броницька