УХВАЛА

16 січня 2025року

м. Київ

справа № 515/1725/21

провадження № 61-73ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Національного природного парку «Тузловські лимани» на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Тузловські лимани» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного природного парку «Тузловські лимани» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Саратський районний суд Одеської області рішенням від 09 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року, позовні вимоги задовольнив. Визнав незаконним та скасував наказ Національного природного парку «Тузловські лимани» № 38-К від 18 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани» відповідно до пункту 11 статті 40 КЗпП України.

Поновив ОСОБА_1 на посаді інспектора І категорії Шаганського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Тузловські лимани» з 19 листопада 2021 року. Стягнув з Національного природного парку «Тузловські лимани» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 114 048 грн без урахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на його користь з Національного природного парку «Тузловські лимани» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У січні 2025 року Національний природний парк «Тузловські лимани» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.

Вивчивши подану касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі підстави.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України у рішенні у справі № 10-р(II)/2023 визнав пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ціна позову у цій справі становить 114 048 грн, тобто не перевищує суму вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 80 = 242 240).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, а отже визнається судом малозначною.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Отже, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

Як на виняткові обставини, за наявності яких підлягають перегляду в касаційному порядку судові рішення, ухвалені у малозначній справі, заявник посилається на те, що справа має для нього виняткове значення та стосується питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Однак, такі доводи колегія суддів не бере до уваги, оскільки заявник не наводить доводи того, в чому полягає винятковість справи для заявника і чому така обставина є істотною під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі. Не доводять потребу у касаційному перегляді судових рішень і посилання заявника на наявність питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиною правозастосовної практики та полягає у непослідовності висновків судів у категорії трудових спорів, оскільки є узагальненими формулюваннями потреби у перегляді, натомість зводяться до обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених в частині другій статті 389 ЦПК України. В той же час заявник не довів наявність суперечностей у правових висновках Верховного Суду щодо застосування однієї і тієї ж норми права у подібних правовідносинах, яка на думку заявника була неправильно застосована при розгляді зазначеного спору.

З врахуванням змісту касаційної скарги Верховний Суд визнає, що наявність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не довів, а колегія суддів їх наявність не встановила.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного природного парку «Тузловські лимани» на рішення Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Тузловські лимани» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров