ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/4888/24

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/227/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.В., Шарапової О.Л.

з секретарем: Шкарупою Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (суддя Коваленко А.В.), ухвалене о 10 год. 36 хв. у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту її перебування на утриманні рідного брата ОСОБА_2 до моменту зникнення його безвісти. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрою і братом, батьки яких померли. Ні брат, ні сестра в шлюбі не перебувають. Заявниця зі своїм братом до зарахування останнього на військову службу постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство, мали спільний побут. ОСОБА_1 в силу свого віку та стану здоров`я не працює, отримує пенсію за віком, розмір якої є недостатнім для покриття базових потреб заявниці та забезпечення їй гідних умов для проживання. Також ОСОБА_1 має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування і відповідно значних фінансових витрат. ОСОБА_2 до вступу на службу в Збройні Сили України (далі - ЗСУ) працював у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», отримував щомісячний дохід у розмірі 15 000 грн, він покривав всі побутові потреби сім`ї, оплачував комунальні послуги, фінансово забезпечував та утримував ОСОБА_1 , включаючи її потреби на харчування та лікування. Після призову на військову службу брат продовжував забезпечувати фінансово свою сестру. Сповіщенням №47/720 від 20 лютого 2024 року Військової частини НОМЕР_1 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що її брат під час виконання бойових завдань в районі с.Синьківка Харківської області ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань російської федерації і безпосереднього зіткнення з противником зник безвісти. Заявниця звернулася до Військової частини НОМЕР_1 з письмовою заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого брата, але отримала відмову. Встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні безвісти зниклого брата ОСОБА_2 має для неї юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на отримання грошового забезпечення їй як особі, що перебувала на утриманні військовослужбовця.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року в задоволенні заяви відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що заявницею не доведено наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її рідного брата ОСОБА_2 до моменту зникнення його безвісти за особливих обставин. Суд визнав недопустимими доказами цивільно-правовий договір та довідку про доходи ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство». Також суд не прийняв показання свідків як доказ, оскільки вони підтвердили факт спільного проживання заявниці і її брата, в той час як відомості про надання братом коштів на проживання їм відомо зі слів самої заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення її вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що заявниця перебувала на утриманні свого брата, отже має право на отримання відповідних грошових виплат внаслідок зникнення безвісти ОСОБА_2 . Заявниця вказує, що неподання роботодавцем відомостей про доходи ОСОБА_2 до податкової служби та несплата податків свідчать про протиправність дій самого товариства, проте це не є предметом розгляду даної справи. Вважає, що відомості з Податкової служби ніяким чином не спростовують факту отримання її братом доходу та не можуть бути підставою для визнання довідки ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про доходи неналежним доказом. За доводами ОСОБА_1 , цивільно-правовий договір між ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» та ОСОБА_2 неодноразово пролонгувався та перезаключався, останнього разу після невеликої перерви в роботі договір укладено 01 січня 2023 року і саме з цього часу брату заявниці підвищили заробітну плату до 15 000 грн. Вважає, що суд дійшов хибного висновку щодо недостовірності її слів щодо роботи ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вказує, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні засвідчили те, що постійно спілкувалися і з ОСОБА_5 , і з ОСОБА_6 , були у них в гостях, де бачили, що брат із сестрою проживають разом, мають спільний побут, ведуть спільне господарство, також ОСОБА_6 особисто розповідав, що приїхав жити до сестри, бо вона потребувала його допомоги. Показання свідків збігаються також з відомостями, наданими заявницею. За доводами ОСОБА_1 , факт того, що постійним і основним засобом до існування у заявниці була саме допомога її брата, підтверджується відповідними документами: свідоцтвами про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , свідоцтвами про смерть їхніх батьків, судовим рішенням про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , довідкою про спільне проживання брата і сестри, довідкою про отримання пенсії заявницею, довідкою про отримання доходів ОСОБА_2 , довідками з медичних установ, квитанціями про сплату комунальних послуг, а також показаннями свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом, батьки яких померли (а.с.8, 20, 21, 22).

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2011 року (а.с.19), ОСОБА_2 згідно з довідкою Корюківської міської ради Чернігівської області станом на 01 грудня 2023 року ніколи не був одружений (а.с.14).

Заявниця перебуває на обліку в Прилуцькому об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію за віком (а.с.13).

Згідно з довідкою Комітету самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де також дійсно проживав без реєстрації, до вступу на військову службу 09 грудня 2023 року, її брат ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до Акту №1376 від 17 квітня 2024 року ОСОБА_2 проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 в сім`ї своєї сестри, до вступу на військову службу 09 грудня 2023 року (а.с.10 зворот).

Згідно з цивільно-правовим договором №03/18-ЦПХ від 01 серпня 2018 року ОСОБА_2 (виконавець) надає послуги ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» (замовник) щодо завантаження/розвантаження с/г продукції (зернові), а замовник зобов`язується сплатити останньому встановленму цим договором плату (а.с.11). Оплата роботи ОСОБА_2 відповідно до актів виконаних робіт за 2023 рік (січень-листопад) становила 15 000 грн щомісяця (а.с.12).

Сповіщенням №47/720 від 20 лютого 2024 року Військової частини НОМЕР_1 сповіщено близьких родичів, а саме сестру ОСОБА_1 про те, що її брат, навідник 3 механізованого відділення - бойової машини 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу 09 грудня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи вірним Військовій присязі Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойових завдань районі с.Синьківка Харківської області 18 лютого 2024 року внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань Російської Федерації і безпосереднього зіткнення з противником зник безвісти (а.с.23).

26 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 про зникнення безвісти брата Прилуцьким районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.5 зворот).

Також відомості про розшук ОСОБА_2 було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с.6-7).

07 квітня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виплата їй грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 не може бути здійснена у зв`язку з відсутністю законних підстав (відсутність на утриманні військовослужбовця) (а.с.9).

Згідно з відомостями Головного управління ДПС у Чернігівській області про отримані доходи ОСОБА_2 за період 2019-перший квартал 2024 року отримував доходи: за цивільно-правовим договором з Савинківською сільською радою, за надання земельної ділянки в оренду, виплати військовослужбовцям (а.с.79-81).

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Стаття 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

За положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

В пункті 7 вказаного Порядку зазначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членом сім`ї, яка перебуває на утриманні військовослужбовця, є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні суду необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування на утриманні рідного брата, ОСОБА_1 посилалась на те, що встановлення такого факту дозволить їй реалізувати право на отримання грошового забезпечення як особі, яка перебувала на утриманні військовослужбовця.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявницею не доведено наявність обгрунтованих підстав для встановлення вищевказаного факту, який має юридичне значення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Прокура В.М. наголошувала на тому, що основним засобом існування була для неї допомога її брата ОСОБА_2 . На підтвердження своїх доводів заявниця надала, зокрема довідку про доходи ОСОБА_2 в ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за період з січня по грудень 2023 року. Проте, відомостями Головного управління ДПС у Чернігівській області не підтверджено отримання таких доходів ОСОБА_2 , у той час як відповідно до п.п.164.2.2 Податкового кодексу України суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому заявницею не надано доказів, що відсутність відомостей про доходи в органі податкової служби пов`язано саме з протиправними діями роботодавця (ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство») - неподанням відомостей про доходи до податкової служби та несплатою податків.

Визначальним у даній справі є відсутність належних доказів отримання ОСОБА_2 доходів у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», а не пояснення заявниці в суді першої інстанції, що її брат почав працювати на хлібоприймальному підприємстві з лютого 2023 року. Тому доводи апеляційної скарги про пролонгацію укладеного цивільно-правового договору не спростовують висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відомості про те, що ОСОБА_2 ніс будь-які витрати на утримання житла, в якому він проживав разом із сестрою, його ремонт, сплату комунальних послуг, купівлю продуктів харчування, речей першої необхідності тощо, в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги показання свідків, оскільки відомості про надання ОСОБА_2 коштів на проживання ОСОБА_1 їм відомо зі слів останньої.

Доводи заявниці, що факт перебування на утриманні не обов`язково повинен доводитися конкретними доказами, грунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

ОСОБА_1 не надано достатніх і належних доказів на підтвердження факту її перебування на утриманні брата.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України, дав належну оцінку наявним у справі доказам і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту, про встановлення якого заявлено у заяві.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.

Головуючий: Судді: