КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 січня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2610/4833/2012

Головуючий у першій інстанції - Данілова Т.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4066/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., перевіривши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр», -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року відмовлено представнику заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в задоволенні клопотання про залишення скарги без розгляду.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, за заявою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зняття арешту з майна від 30.07.2024 р.

Зобов`язано уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2013 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 6289650).

Зобов`язано уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.11.2014 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 8125051) (а.с. 142-143, 146-149).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 06 листопада 2024 року представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кушнір Л.В. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» (а.с. 153-191).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року витребувано матеріали цивільної справи (а.с. 193).

30 грудня 2024 року зазначена апеляційна скарга отримана Київським апеляційним судом та 13 січня 2025 року передана судді-доповідачу.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Безпосередньо в апеляційній скарзі представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кушнір Л.В.порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали та зазначила, що повний текст оскаржуваної ухвали надійшов на адресу Міністерства юстиції України та зареєстрований 04.11.2024 року за вх. . Крім того, посилалась на те, що в країні було запроваджено воєнний стан, який є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також посилалась на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану у Міністерстві юстиції запроваджено дистанційну роботу (а.с. 163).

Так, в матеріалах справи відсутні докази отримання апелянтом копії оскаржуваної ухвали.

При цьому, до апеляційної скарги представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кушнір Л.В. долучила картку руху документу в системі «Електронний суд», з якої вбачається, що електронний примірник ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року доставлено до електронного суду 11.10.2024 року о 21 год. 23 хв. (а.с. 184).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак, останнім днем строку подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції є 28 жовтня 2024 року включно.

Однак, апеляційна скарга подана 06 листопада 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року.

Апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на введення воєнного стану в країні, з огляду на те, що для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність обставин, пов`язаних з воєнним станом.

Воєнний стан є поважною причиною пропуску строку, утім оцінка причин пропуску строку є індивідуальною, у межах справи, яка розглядається. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на дистанційний режим роботи Міністерства юстиції України, оскільки запровадження дистанційного режиму роботи не звільняє сторін у справі обов`язку дотримуватись процесуальних строків щодо звернення до суду з апеляційною скаргою та не є поважною причиною пропуску такого строку.

Відтак, скаржнику необхідно звернутись з заявою про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вказавши поважні причини пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Згідно з ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Крім того, в апеляційній скарзі представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кушнір Л.В. просила відстрочити апелянту сплату судового збору за подання апеляційної скарги на розумний строк або до ухвалення судового рішення у справі, оскільки Міністерство юстиції України є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахункове - касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань. Процедура спати судового збору займає деякий час в частині необхідності погодження та проведення виплати через органи казначейства (а.с. 164).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkovv. Russia).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Виходячи з вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом, та враховуючи те, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

При цьому обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20) зробила правовий висновок про те, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому клопотання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 9 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а фізичною особою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року - 3 028,00 грн.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у цій справі апелянту передбачена сплата судового збору у розмірі 3 028 грн. на реквізити Київського апеляційного суду:

Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Соломян.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО): 899998

Рахунок отримувача: UA0026010

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу*;101; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом (ПІБ позивача), Київський апеляційний суд (назва суду, де розглядається).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оригінал квитанції (платіжного доручення, квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа або іншого документа за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа, або документи, які підтверджують право апелянта бути звільненим від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» має бути направлено до Київського апеляційного суду.

Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Апеляційна скарга не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, оскільки в скарзі не зазначено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр», їх місцезнаходження.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

З огляду на викладене, апелянту на виконання вимог цієї ухвали слід направити до Київського апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, докази сплати судового збору та нову редакцію апеляційної скарги із зазначенням усіх учасників справи разом із доказами надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року - залишити без руху та надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Попередити апелянта, що у разі невиконання вказаних вимог суду та неподання доказів їх виконання до Київського апеляційного суду у встановлений строк, у відкритті апеляційного провадження може бути відмовлено або визнано неподаною та повернуто її апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець