КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3491/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1823/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Комаси Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 03 червня 2017 року, про що Міністерством внутрішніх справ та мінцуципалітетів Ліванської Республіки видано свідоцтво про шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачкою. Фактично шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. У зв`язку з чим позивачка просить розірвати шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі адвокат Комаса О.В. в інтересах ОСОБА_1 вважає рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року незаконним та необґрунтованим, просить скасувати його та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розриваючи шлюб суд невірно в

становив, що шлюбні відносини фактично були припинені через відсутність взаєморозуміння.

Вказує, що при розгляді справ про розірвання шлюбу суд зобов`язаний всебічно з`ясувати взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів до примирення подружжя.

Посилається на те, що тільки особиста участь у процесі дає можливість суду всебічно з`ясувати сімейні взаємостосунки, мотиви розірвання шлюбу, дійсні причини розлучення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Капалкіна І.О. в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні адвокатКапалкіна І.О. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення районного суду залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився про розгляд справи судом повідомлявся належно. Від його представника адвоката Комаси О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав того, що він приймає участь у іншій справі, а відповідач не зміг прибути на зазначену дату з закордону, проте бажає приймати участь в судовому засіданні.

Між тим колегія суддів відхиляє заявлене клопотання, остільки підстав для визнання поважності причин неявки сторони відповідача не вбачає. При цьому, виходить з того, що справу на 15 січня 2025 року призначено до розгляду 06.11.2024року, в той час як справа №522/16118/24, на яку посилається представник у клопотанні, згідно даних ЄДРСР призначена до розгляду на вказану дату 03.12.2024року. Отже, представник відповідача надав перевагу у розгляді справи іншим судом та яку призначено до розгляду значно пізніше. Доказів на підтвердження поважних причин неявки в судове засідання самого відповідача не долучено.

Окрім цього, відповідач маючи бажання прийняти участь у справі не був позбавлений можливості клопотати перед судом про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

За таких обставин, колегія суддів заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката Капалкіної І.О. в інтересах позивачки, яка просила апеляційну скаргу відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено, що 03 червня 2017 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 13-13а).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачкою (а. с. 18-20, 21-22, 23).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені та спільне проживання та збереження сім`ї є неможливими.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже являється таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що вказав її адвокат під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що являється неприпустимим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне.

Оскаржуючи рішення, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що для встановлення дійсних підстав для розірвання шлюбу, необхідна особиста участь під час розгляду справи.

Натомість заявляючи вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зазначала, що вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер і збереження його є неможливим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Колегія суддів вважає, що примирення і подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, а відтак наявні підстави для розірвання шлюбу.

Отже, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача і новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Комаси Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025року.

Суддя-доповідач:

Судді: