1Справа № 335/5192/24 2/335/123/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Капто Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2024 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 23.02.2007 укладено кредитний договір № 06/2007/0085Фжр, на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредитні кошти на суму 45 000 доларів США.

В подальшому, рішенням Оржонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 25.09.2014, по справі № 335/9494/14-ц позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до відповідача задоволено та стягнуто на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 06/2007/0085Фжр від 23.02.2007, у розмірі 734 827 гривень 90 копійок, в тому числі: сума для погашення заборгованості за кредитом -43 650,01 дол. США (348 894,53 грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37 504,54 дол. США (299 773,79 грн.); сума заборгованості за пенею -6 279,38 дол. США (50 191,08грн.); сума за нарахованими штрафами зг п.5.2. кредитного договору -4500,00 дол. США (135 968,50 грн.). та судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/9494/14-ц від 11.01.2021 року, замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у справі № 335/9494/14.

Позивач зазначив, що відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості.

Враховуючи, що трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 та Закону України №2120-IX з 17.03.2022, вважає, що позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02.04.2020 року була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 452 839 грн., за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 452 839 грн., що складається з: інфляційного збільшення - 346 602 грн.; 3% річних - 106 237 грн.

Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи.

Не погодившись з позовними вимогами, 03.07.2024 представник відповідача - адвокат Щаслива М.О. через систему „Електронний суд надіслала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2014 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління, заборгованість за договором у розмірі 734 827 гривень 90 копійок, в тому числі: сума для погашення заборгованості за кредитом -43650,01дол. США (348 894,53грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37 504,54 дол. США (299 773,79грн.); сума заборгованості за пенею -6 279,38 дол. США (50 191,08грн.); сума за нарахованими штрафами зг. п.5.2. кредитного договору -4 500,00 дол. США (135 968,50грн.). та судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2014 року в частині відмови у стягненні боргу з поручителя та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволені частково. Стягнуто солідарно з поручителя та боржника на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 890,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 714 936,92 грн. В решті частині рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 22.12.2014 року.

Представником відповідача зазначено, що основна сума боргу без врахування штрафу та пені складає 548 668,32 грн. При цьому, судом вже вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафу на загальну суму 186 159,58 грн.

В подальшому, 27.07.2016 року видані виконавчі листи № 2-335/9494/14-ц від 27.07.2016 року про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 890,98 грн., та про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 714 936,92 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2016 року заяву ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі №335/9494/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2021 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, задоволено частково. Замінено стягувача ПАТ Комерційний банк «Надра» на його правонаступника «ФК «Дніпрофінансгруп», у справі № 335/9494/14. В частині вимог про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

За наведених обставин, представник відповідача вважає, що розрахунок поданий позивачем разом з позовною заявою є помилковим оскільки за основу взята невірна сума боргу замість вірного 714 936,92 грн. взято невірне 734 827,00 грн.

Разом з тим, у даній справі зобов`язання ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором встановлене рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2014, яке набрало законної сили 22.12.2014 року, а з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач звернувся 08.05.2024 року, тобто через 10 років після набрання законної сили рішенням суду. А отже, позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, представник відповідача просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету через систему „Електронний суд, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим, у матеріалах справи наявна заява від представника відповідача про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2014 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління (МФО 380764, , р/р НОМЕР_1 ) заборгованість за договором у розмірі 734 827 (сімсот тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 90 копійок, в тому числі: сума для погашення заборгованості за кредитом -43 650,01 дол. США (348 894,53 грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками -37 504,54 дол. США (299 773,79 грн.); сума заборгованості за пенею -6 279,38 дол. США (50 191,08 грн.); сума за нарахованими штрафами зг. п.5.2. кредитного договору -4 500,00 дол. США (135 968,50грн.) та судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривень.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2014 року в частині відмови у стягненні боргу з поручителя та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволені частково. Стягнуто солідарно з поручителя та боржника на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 890,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 714 936,92 грн. В решті частині рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили 22.12.2014 року.

27.07.2016 року видані виконавчі листи № 2-335/9494/14-ц від 27.07.2016 року про стягнення солідарно з заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 890,98 грн., та про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 714 936,92 грн.

Жодних даних про те, що рішення суду було звернуто стягувачем до виконання - суду не надано. Як не надано суду доказів того, що боржником здійснено погашення заборгованості за цим договором.

12.05.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, згідно якого до заявника перейшло право вимоги за кредитним договором № 06/2007/0085Фжр від 23.02.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 , разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2021 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, задоволено частково. Замінено стягувача ПАТ Комерційний банк «Надра» на його правонаступника «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у справі №335/9494/14. В частині вимог про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений договором строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

До суду не надано доказів укладення сторонами змін та (або) доповнень до вищевказаного кредитного договору, у т.ч. збільшення обсягу кредитних зобов`язань (відповідальності) позичальника без згоди поручителя, не встановлено наявності таких і судом.

Відповідно до положень частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-п, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Як стверджує позивач, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду. Таким чином, з ухваленням 25.09.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя заочного рішення у справі № 335/9494/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

При цьому, тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права вирішального значення набуває та обставина чи мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання та за конкретних обставин цієї справи неналежне виконання грошового зобов`язання підтверджено рішенням суду, в якому суд захистив право кредитодавця та визначив розмір кредиту що підлягав стягненню, процентів за користування коштами та пені за неналежне виконання грошового зобов`язання фактично обов`язок виконати грошове зобов`язання трансформувався в обов`язок виконати рішення суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази звернення заявника з виконавчими листами з часу набуття прав кредитора до відділу ДВС з метою виконання рішення суду.

Слід зазначити, що Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя при розгляді справи 335/9494/14-ц заяви позивача про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в ухвалі від 11.01.2021 року встановлено, що представником заявника ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що свідчить про відсутність підстав для видачі його дубліката, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Отже, усвідомивши неможливість виконання вищевказаного судового рішення в примусовому порядку, позивач ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" в травні 2024 року звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості з нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з травня 2017 року.

Враховуючи, що грошове зобов`язання відповідача перейшло в обов`язок останніх виконати рішення суду, однак на теперішній час відсутні докази того, що на час вирішення спору судом виконавчі листи у справі № 2-335/9494/14-ц перебувають на виконанні, слід дійти висновку, що за умов що склалися у даній справі застосування статті 625 ЦК України нерозривно пов`язане з простроченням виконання обов`язку по виконанню рішення суду.

А отже, ніщо не вказує на те, що боржник на час вирішення цього спору фактично прострочив виконання грошового зобов`язання в даному випадку рішення суду, як то передбачено статтею 625 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, підставою нарахування яких фактично було невиконання рішення суду.

Звертаючись до суду з цим позовом ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вказувало, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на вищевикладене, оскільки позивач не зберіг право на виконання грошового зобов`язання яке є задавненим.

В контексті вище наведеного, суд дійшов висновку, що підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України є встановлення: наявності обов`язку боржника; невиконання цього обов`язку впродовж певного періоду часу; вини особи, що призвело до невиконання або неналежного виконання зобов`язання (тобто, протиправність невиконання).

Одночасно, суд зауважує, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України").

Отже, за таких обставин, з врахуванням Ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2021 року та категорії даного спору, відсутності доказів наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду від 25.09.2014 року про стягнення заборгованості, оскільки відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, в судовому порядку кредитору було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа з мотивів пропуску строку на пред`явлення його до виконання, кредитор втрачає право на стягнення заборгованості з боржника за судовим рішенням в примусовому порядку. Відповідно припиняються повноваження суду здійснювати судовий контроль за виконанням такого судового рішення. За вказаної правової ситуації зобов`язання боржника за судовим рішенням трансформується в звичайне грошове зобов`язання. Тобто, в подальшому кредитор втрачає право на судовий захист своєї вимоги. Відповідно є підстави стверджувати, що між сторонами виникли правовідносини з виконання натурального зобов`язання. Таким чином, у цій справі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» були нараховані 3% річних до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Враховуючи вищезазначене, зобов`язання відповідачів є задавненим, у зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання. Як вбачається з встановлених обставин, 3% річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем на вимогу, яка на цей час існує в натуральному зобов`язанні. За таких обставин кредитор, для охорони інтересів боржника, міг пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на заявлену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення заявленої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20.

Дслідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений, своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов переконливого висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Стосовно вимоги представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Статтею 257 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищезазначене, оскільки суд застосовує позовну давність лише у тому випадку, коли є підстави для задоволення позовних вимог, але суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість та безпідставність, тому за таких обставин позовна давність не застосовується.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. ст. 13, 76-89, 141, 247, 258, 263-265, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14 січня 2025 року .

Суддя Н.І. Рибалко