ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/60/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Кутурланової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кузьміної О.І. зі складенням повного тексту рішення 13.08.2024 року у справі №766/22619/21 за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2021 року Акціонернетовариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за послуги централізованого опалення за період з листопада 2015 року по квітень 2021 року у розмірі 27 834,25 грн та судові витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 2270,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем, Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль», на ім`я відповідача в службі збуту теплової енергії позивача відкрито особовий рахунок, згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем за надані послуги з централізованого опалення.

АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» вказував, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не вносить плату за надані йому послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2015 року по квітень 2021 рік в сумі 27834,25 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2015 року по квітень 2021 року в сумі 27834,25 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, а тому порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. При цьому суд зазначив, що відповідач просив строк позовної давності не застосовувати, відмовити в позові за необгрунтованістю.

Вимоги апеляційної скарги та доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з посиланням на незаконність і необґрунтованість рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.08.2024 року, просить його скасувати.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що ним не укладалось з ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» жодного договору, а відповідно з цим і не існує ніяких зобов`язань. Вважає, що позивач не надав доказів спожитих особисто ним, а не ОСББ, кілокалорій теплової енергії. Вказує, що він наполягав на застосуванні строків позовної давності, а тому суд зобов`язаний був їх застосувати, а теза суду у рішенні про те, що відповідач просив строк позовної давності не застосовувати - є неправдою.

Позиція позивача на стадії апеляційного перегляду справи

Представник Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» Довбня Д.В. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Вказує, з посиланням на Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», що обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, яка визначається та розподіляється згідно з вимогами вказаного закону і складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Зазначає, що у АТ «Херсонська ТЕЦ» на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 по якому ведеться облік спожитої теплової енергії, нарахування сум за спожиту теплову енергію, надання пільг та компенсацій, оплату спожитих послуг. Вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він переривався частковими сплатами відповідача за отримані послуги.

Позиція апеляційного суду.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України у редакції на час апеляційного розгляду справи, визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 27834,25 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки закону і не відноситься до категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» є надавачем послуг з теплозабезпечення до будинку АДРЕСА_2 , в якому розташована квартира АДРЕСА_3 , належна ОСОБА_1 .

За вищевказаною адресою у службі збуту теплової енергії позивача відкрито на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З довідки №16692 від 04.11.2021 року по розрахунках за централізоване опалення по АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_4 , вбачається, що вартість послуг, наданих позивачем за період з листопада 2015 року до жовтень 2021 року за мінусом сум коригування та субсидії становить 40024,04 грн.

Як слідує із вказаної довідки відповідачем за період з листопада 2015 року по жовтень 2021 рік було внесено у загальному розмірі 11936,77 грн, зокрема у 2016 році 1638,90 грн, у 2017 році 1861,45 грн, у 2018 році 3718,20 грн, у 2019 році 3118,22 грн, у 2020 році 1600,00 грн, в 2015 році та в 2021 році кошти не вносились. При цьому, суми, внесені відповідачем, не перевищували розміру місячного нарахування вартості отриманого тепла.

З врахуванням наведеного позивач просив стягнути заборгованість у сумі 27834,25 грн.

Доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості матеріали справи не містять.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за централізоване опалення квартири відповідача за адресою: АДРЕСА_4 у період з листопада 2015 року по квітень 2021 року в розмірі 27834,25 грн,

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1875-ІV), централізоване опалення віднесено до комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 вказаного Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, законодавець встановлює, обов`язок споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Судовим розглядом суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено судом першої інстанції, що у позивача на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою розташування належної відповідачу квартири: АДРЕСА_4 .

Відповідно до вказаного рахунку відповідачу нараховується плата за послуги з теплопостачання на опалювальну площу - 60.81 кв.м, за встановленими тарифами з урахуванням спожитих Гкал. Також із розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснював часткову оплату послуг теплопостачання. Вказані обставини свідчать про фактичне споживання комунальних послуг з централізованого опалення.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За таких обставин та наведених норм матеріального права апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у даній справі виникли правовідносини, які ґрунтуються на фактичному споживанні відповідачем наданих позивачем комунальних послуг, які він має сплачувати відповідно до визначеного у вказаних нормах матеріального права порядку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» жодного договору не укладалось, а відповідно з цим і не існує ніяких зобов`язань, апеляційний суд відхиляє, оскільки правовідносини сторін ґрунтуються на фактичному споживанні відповідачем наданих позивачем послуг з централізованого опалення, що підтверджується матеріалами справи.

Сам по собі факт відсутності письмового договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає доведеним, що з листопада 2015 року по квітень 2021 рік позивач надавав ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та за вказаний період у відповідача існує заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 27834,25 грн. Відповідачем належними доказами вказаний розрахунок не спростовано, інший розрахунок не надано.

Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення квартири, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав щодо стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Отже заявлені позовні вимоги АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі у зв`язку з правильними доводами скаржника ОСОБА_1 про безпідставне незастосування міським судом наслідків спливу позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2015 року по листопад 2018 року в сумі 6925,92 грн з огляду на таке.

Відповідно до ст.257, п. 4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, відповідач ОСОБА_1 вказував, що ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» пропустила строк позовної давності без поважних причин, а тому просив застосувати строки позовної давності при ухваленні рішення суду.

Апеляційний суд відхиляє помилкове посилання суду першої інстанції на те, що відповідач в судовому засіданні просив не застосовувати строки позовної давності, відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю, оскільки такі посилання не відповідають фактичним обставинам справи. Так, перевіряючи доводи апелянта суд апеляційної інстанції відтворив відеофіксацію судового засідання суду першої інстанції від 13.08.2024 року, де на 12:24:40 хв. відповідач на питання суду «яка ваша остаточна позиція» пояснив, що він підтримує свою позицію, яка викладена у відзиві на позовну заяву та зачитав його прохальну частину.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України.

За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на те, що позивач звернувся 17.11.2021 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, які згідно закону споживач повинен оплачувати щомісячно, то трирічний строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення заборгованості з листопада 2015 року по 17 листопада 2018 року вже сплив.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позовна давність не може бути застосована, оскільки ОСОБА_1 вчиняв дії, які свідчать про переривання перебігу строку позовної давності (здійснення відповідачем платежів) з таких підстав.

У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу».

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що відповідач здійснював свої платежі в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, як вбачається із розрахунку заборгованості суми внесені відповідачем не перевищували розміру місячного нарахування вартості отриманого тепла, а тому такі дії відповідача не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Отже відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України внаслідок спливу 3-річного строку позовної давності у задоволенні позовних вимог, заявлених за період заборгованості, яка виникла з листопада 2015 по листопад 2018 року включно в сумі 6925,92 грн слід відмовити.

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно відповідач має заборгованість за надані позивачем послуги на суму 20908.33 грн, які і підлягають стягненню.

Таким чином, доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2ст.141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Так, АТ «Херсонська ТЕЦ» було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00грн. за подання позову.(а.с.2)

Позовні вимоги АТ «Херсонська ТЕЦ» задоволено на 75%.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» необхідно стягнути 1702,50 грн за подання позивачем позову до суду (2270,00 х 75%).

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року в сумі 20908,33 грн.

В іншій частині у задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиту теплову екнерію за період з листопада 2015 року по листопад 2018 року в сумі 6925,92 грн відмовити внаслідок спливу трирічної позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судовий збір в розмірі 1702,50 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

О.В. Кутурланова