Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року справа № 542/1994/24

провадження № 2/542/157/25

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 звернувся представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № № 501128990 від 04.04.2019 у розмірі 63 378, 27 грн, судові витрати у справі.

У позовній заяві позивач зазначив, що 04.04.2019 між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 501128990. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 47056,44,00 грн.

Вказав, що 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» було укладено договір факторингу. За умовами вказаного договору АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 501128990 від 04.04.2019, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк».

Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 63 378, 27 грн.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.11.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

10.12.2024 до суду від представника відповідачки адвоката Мокляка В.А. надійшла заява, у якій він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку зі спливом позовної давності. В обгрунтування вказаної заяви зазначив, що на момент відступлення права вимоги, відповідно до договору факторингу АТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» та до моменту звернення позивача до суду 21 жовтня 2024 року пройшло 3 роки і строк позовної давності сплив 20.09.2024.

18.12.2024 до суду від представника позивача надійшли заперечення, у яких він вказав, що не погоджується із заявою відповідача про застосування строку позовної давності. Зазначив, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У даній справі строк перебігу починається з дня виникнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначив, що ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (2120-ІХ), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з вказаним пунктом, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Продовження строків, у свою чергу свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи здійснити за відсутності представника позивача, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідачка та її представник адвокат Мокляк В.А., в судове засідання також не з`явилися. Представник відповідача адвокат Мокляк В.А. до суду подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснити без його участі та без участі відповідачки. Вказав, що підтримує вимоги щодо застосування позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки, позивач посилався на договір факторингу № 3, укладений 20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 3 від 20.09.2021, укладений між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс», суд встановив.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові правл грошової вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору.

Згідно з п. 4.2 договру факторингу № 3 від 20.09.2021, фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 844 800,00 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Відповідно до платіжного доручення № 559 від 20.09.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» було сплачено грошові кошти АТ «Альфа-Банк» за права вимоги, згідно з договором факторингу № 3 від 20.09.2021 (а.с. 14).

Згідно з актом приймання-передачі реєстру прав вимог від 20.09.2021 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 АТ «Альфа-Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору. Згідно з п. 2 АТ «Альфа-Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» прийняв реєстр боржників АТ «Альфа-Банк» від 20.09.2021 на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком № 1-2 до договору (а.с. 15).

Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» набуло права вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за договором № 501128990 у розмірі 63378,27 грн (а.с. 16).

Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 3 від 20.09.2021 та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки.

Встановлено, що 04.04.2019 між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір про надання кредиту № 501128990, обслуговування кредитної картки та відкриття віднолювальної кредитної лінії (а.с. 5, 93). За умовами договору сума кредиту становить 47056,44 грн, процентна ставка 20,99 % річних, тип ставки фіксована, строк кредитування 48 місяців з кінцевим терміном повернення 04.04.2023, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту 2 %. Згідно з п. 3 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

На обґрунтування отримання відповідачкою кредитних коштів позивачем надано виписку по особовим рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 відповідачки ОСОБА_2 за період з 04.04.2019 по 20.09.2021 із відомостями про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідачки, погашення кредиту, сплату комісій, процентів, за кредитним договором (а.с. 17-22, 23-39).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно отримала кредитні кошти, однак неналежним чином виконувала кредитні зобов`язання, добровільно не сплатила обумовлені кредитними правовідносини платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки.

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 501128990 від 04.04.2019 позивачем надано: розрахунок заборгованості за період з 04.04.2019 по 04.09.2021, згідно з яким станом на 20.09.2021 розмір заборгованості становить 63378,27 (а.с. 40).

Відомості, що містяться у розрахунку заборгованості свідчать про правильність розрахунку її розміру, здійсненого позивачем.

При цьому відповідачка та її представник не надали належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між сторонами кредитного договору, отримання нею кредитних коштів та розміру заборгованості.

Щодо заявленої представником відповідачки заяви про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 цього ж кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності, за правилами ст. 261 Цивільного кодексу, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом, 04.04.2019 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 було укладено угоду про надання кредиту № 501128990, строк дії договору 48 місяців, відповідно, кінцевий термін повернення кредиту 04.04.2023.

До угоди про надання кредиту № 501128990 від 04.04.2019 АТ «Альфа Банк» було долучено додаток № 1 графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості послуг, у якому міститься інформація про дату платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, платежі та додаткові супутні послуги, а саме: за ведення рахунку, розрахунково-касового обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку, комісійний збір, інша плата за послуги кредитного посередника, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту (а.с. 92). Згідно з вказаним графіком дата щомісячного платежу до 04 числа кожного місяця, розмір мінімального щомісячного платежу становить 2,398,02 грн.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 в рахунок платежів за кредитним договором востаннє внесла платіж 16.07.2020 у розмірі 2335,00 грн (а.с. 40).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 р. №. 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. №. 540-IX доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ пунктом 12, яким під час карантину строки, визначено, що строки, передбачені ст. 257, 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року.

Разом, з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦКУ, продовжуються на строк його дії.

Отже, представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», звернувшись з позовом до суду 29.10.2024, пред`явив позов у межах строку позовної давності.

Таким чином доводи представника відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованими.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 63378,27 грн є обґрунтованою.

З урахуванням встановлених обставин справи з відповідачки ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 501128990 у розмірі 63378,27 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, згідно з квитанцією № 5078 від 15.10.2024, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 3028,00 грн.

Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 9200,00 грн.

Представництво інтересів ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Литвиненко О.І. на підставі договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 (а.с. 41-42).

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.07.2024 адвокатом Литвиненко О.І. було надано правничу (правову) допомогу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, загальна вартість наданих послуг становить 9200,00 грн, з яких: первинна консультація 1000,00 грг, правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 1000,00 грн, підготовка позовної заяви 4200,00 грн (а.с. 43).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у даній справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 3000,00 грн.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, код ІКЮО: 40340222) заборгованість за Кредитним договором № 501128990 від 04.04.2019 у розмірі 63 378, 27 грн (шістдесят три тисячі триста сімдесят вісім грн двадцять сім коп)

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, код ІКЮО: 40340222) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс еліт» ІКЮО: 40340222 місцезнаходження: пл. Солом`ямнська, 2, м. Київ, 03035;

відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник відповідачки - адвокат Мокляк Віталій Анатолійович, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2025.