Номер провадження: 22-ц/813/2515/25
Справа № 499/1429/23
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Погорєлова І.В. 02 вересня 2024 року у смт. Іванівка Одеської області, -

встановила:

У грудні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 10.12.2015 року у розмірі 124718,30 грн. станом на 13.12.2023 року, та судові витрати у розмірі 2147,20 грн.

Заочним рішенням Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 10.12.2015 року у розмірі 124718,30 грн., та судові витрати у розмірі 2147,20 грн., понесені позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 22.07.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року збуло залишено без руху.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 02.09.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, оскільки ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення, які апелянтом було повністю виправлено, однак суд першої інстанції не взяв вказане до уваги.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Іванівського районного суду м. Одеси від 13.6.2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 22.07.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року залишено без руху у зв`язку із тим, що заява про перегляд заочного рішення не містила: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету відповідача; доказів на підтвердження обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, а також причин неподання відзиву; посилань на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, так само й відсутні будь-які заперечення проти вимог позивача. Крім того, судом зазначено, що у заяві ОСОБА_1 вказує, що знаходився на лікарняному та посилається на ряд медичних висновків, проте до заяви такі не долучено.

23.08.2024 року ОСОБА_1 надав суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 02.09.2024 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року визнана неподаною та повернута заявникові.

Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що недоліки, вказані в ухвалі суду від 22.07.2024 року, на думку суду були усунуті не у повному обсязі, оскільки всупереч п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення відсутнє посилання на обставини та на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Зі змісту заяви прямо вбачається зворотнє, а саме те, що заявником визнається існування боргу, про що свідчить, зокрема, подана ОСОБА_1 заява про реструктуризацію боргу.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що у заяві про поновлення строку та виправлення помилок ОСОБА_1 посилався на те, що 29.04.2024 року ним було направлено на адресу Банку заяву про реструктуризацію боргу, але до ухвалення заочного рішення відповідь апелянтом отримана не була.

За змістом заяви про перегляд заочного рішення цілком зрозуміло, що ОСОБА_1 не погоджується із сумою заборгованості, яка була стягнута з нього на користь Банку, та вважає, що вказана сума могла бути зменшена шляхом реструктуризації боргу.

Таким чином, посилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у заяві про перегляд заочного рішення відсутнє посилання на обставини та на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2024 року у справі № 320/14843/23 зазначено, що неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому.

У даному випадку колегія суддів вважає, що питання про визначення обставин справи, які підлягають встановленню, мали бути вирішені судом за результатами розгляду по суті заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам заяви ОСОБА_1 про те, що останнього не було належним чином повідомлено про час та дату судового засідання, у якому було ухвалено заочне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2024 року секретарем судового засідання була складена Телефонограма про те, що 13.06.2024 року о 09 год. 20 хв. відбудеться судове засідання у справі № 499/1429/23, про що повідомлено ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 9 ст. 128 ЦПК України, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема, мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Повідомлення учасників справи телефонограмою про розгляд справі не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 23.10.2021 року у справі № 379/1296/18, від 10.09.2021 року у справі № 295/8610/15-ц, від 15.06.2022 року у справі № 369/9386/17, від 05.04.2023 року у справі № 545/1103/20, від 03.05.2023 року у справі № 569/24240/21, тощо).

Також поза увагою суду залишились доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у частині того, що заявник є інвалідом ІІ групи, однак судом першої інстанції ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 2147,20 грн.

Заява про перегляд заочного рішення у разі її подання поза межами визначеного законом строку та за відсутності підстав для його поновлення має бути залишена без задоволення (а не залишена без розгляду). Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року при розгляді справи № 214/5505/16.

Так, заяву про перегляд заочного рішення, оформлену відповідно до вимог, установлених ч. 1-7 ст. 285 ЦПК України, суд приймає та розглядає у порядку, передбаченому статтями 286, 287 ЦПК України. За змістом речення першого ч. 1 ст. 286 ЦПК України суд зобов`язаний прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, якщо вона відповідає зазначеним вимогам, тобто є належно оформленою.

Визначений у ст. 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний як до розгляду суті цієї заяви, так і до розгляду на предмет дотримання строку її подання. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (речення перше ч. 3 ст. 287 ЦПК України).

У разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення. Передбачене у реченні другому ч. 4 ст. 287 ЦПК України спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15.12.2017 року.

Форму заяви про перегляд заочного рішення, вимоги до її змісту, підписання додатків, кількості копій визначають ч. 1-7 ст. 285 ЦПК України. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення ст. 185 цього кодексу (ч. 8 ст. 285 ЦПК України), яка регламентує порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Цей припис треба розуміти як такий, який стосується невиконання саме тих вимог, що передбачені у ч. 1-7 ст. 285 ЦПК України. Якщо учасник справи оформив заяву про перегляд заочного рішення без дотримання саме вказаних вимог, тобто неналежно, до цієї заяви застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. В інших випадках її положення до заяви про перегляд заочного рішення незастосовні. Ухвалу про повернення такої заяви можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від заочного рішення (п. 22 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Судом першої інстанції не враховані вказані процесуальні норми, не надано належної правової оцінки доводам заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду м. Одеси від 13.06.2024 року та, як наслідок, передчасно постановлено ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 02.09.2024 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст. ст. ч.1 ст. 369, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 02 вересня 2024 року скасувати.

Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе