УХВАЛА

21.01.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Богунського районного суду м.Житомира з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 569 254, 28 грн інфляційних втрат та 102 010,07 грн 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богунського районного суду м. Житомира від 20.01.2025, цивільну справу передано на розгляд справи головуючому судді Чішман Л.М.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України».

За статтею 14 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен уникати позапроцесуальних взаємовідносин з одним із учасників процесу або його представником у справі за відсутності інших учасників процесу.

Тобто положення статті 14 Кодексу дають підстави для висновку, що суддя має спілкуватися з учасниками процесу лише під час розгляду справи по суті, як незалежний арбітр, забезпечуючи рівне ставлення до всіх учасників судового розгляду. Формулювання цієї статті допускає одночасне позапроцесуальне спілкування з усіма учасниками процесу. Водночас спілкування поза процесом з одним учасником за відсутності іншого може призвести до виникнення у відсутнього учасника сумнівів у неупередженості судді.

Позапроцесуальні контакти зі сторонами судового провадження (їх представниками) є неприпустимими, оскільки останні завжди зацікавлені в позитивному вирішенні справи. Ці стосунки створюють таке суб`єктивне уявлення судді щодо сторін та обставин справи, яке не в повній мірі відповідає об`єктивним критеріям. Наслідком позапроцесуальних стосунків судді з одним із учасників судового розгляду може стати конфлікт інтересів.

Приписами статті 15 Кодексу встановлено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Положення зазначеної статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Заявник по справі ОСОБА_1 є співробітником Богунського районного суду м. Житомира, з якою суддя особисто знайома.

За таких підстав та з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді при розгляді зазначеної цивільної справи, запобігання звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість судді, суддя приходить до висновку про доцільне заявити собі самовідвід, який задовольнити.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Задовольнити самовідвід головуючому судді Чішман Л.М.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про стягнення коштів, передати до канцелярії суду для визначення у порядку ст. 14, 33 ЦПК України іншого складу суду для розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Чішман