Справа № 385/1054/24
Провадження № 2/385/450/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Венгрина М. В.

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

за участі:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Медвідя В. А.

представника відповідача ОСОБА_2

при розгляді у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

позивачка звернулась в суд заданим позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 81750,85 грн грошової компенсації частини вартості автомобіля OPEL ASTRA 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову покликалась на те, що з 24.06.2017 перебувала в шлюбі з відповідачем. Який було розірвано за рішенням Гайворонського районного суду від 23.06.2024. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , 2019 та 2017 років народження. З час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль OPEL ASTRA 2006 року випуску, що був оформлений на відповідача. Після розірвання шлюбу позивачці стало відомо, що відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому вона просить стягнути з відповідача вартості автомобіля, що становить 81750,85 грн та судові витрати по справі.

Відповідач в поданому відзиві позовні вимоги заперечив. Вказав, що 23.06.2021 рішенням суду було розірвано шлюб між сторонами, під час чого спору щодо поділу майна між сторонами не було, так як такі були вирішені в позасудовому порядку. З часу розірвання шлюбу пройшло більше трьох років, при цьому позивачка до нього щодо розподілу майна подружжя - автомобіля ASTRA 2006 року випуску не зверталась. Вважав позов завідомо безпідставним, а саму позовну заяву такою, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки в ній відсутні докази звернення позивачки до нього з письмовою претензією щодо поділу автомобіля та відсутній орієнтовний розрахунок суми судових витрат. Просив в позові відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності та через надуманість обставин справи.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з мотивів вказаних в позовній заяві. Позивачка, явка якої за клопотанням представника відповідача, була визнана обов`язковою, на запитання того додатково підтвердила, що не надавала жодної згоди на відчуження автомобіля та не отримувала коштів за нього.

Разом з позовною заявою, що надійшла до суду 22.07.2024 позивачка подала клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 30.07.2024, після отримання відповіді щодо місця реєстрації відповідача, що надійшла до суду 29.07.2024, відкрито провадження в справі.

06.08.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

27.08.2024 представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи

27.08.2024 справа була знята з розгляду у зв`язку з аварійним відключенням електроенергії.

28.08.2024 до суду засобами поштового зав`язку надійшов відзив на позов.

03.09.2024 представником відповідача подано клопотання про визнання явки позивачки обов`язковою.

03.09.2024 представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 03.09.2024 відкладено судове засідання на 15.10.2024 о 15 год 30 хв, задоволено клопотання сторони відповідача про визнання явки позивачки обов`язковою.

20.08.2024 від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

15.10.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд клопотання про витребування доказів, що надійшло з позовною заявою за його відсутності.

Ухвалою від 15.10.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів ТСЦ МВС № 3545, .

15.10.2024 о 16 год 49 хв, після судового засідання, надійшло клопотання представника відповідача та відповідача про відкладення розгляду справи.

04.11.2024 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням відповіді на виконання ухвали про витребування доказів.

26.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача про витребування доказів та проведення судового засідання за відсутності позивачки і її представника.

Ухвалою від 26.11.2024 задоволено клопотання про витребування доказів РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві.

19.12.2024 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19.12.2024 справа була знята з розгляду у зв`язку з відрядженням головуючого судді.

Розгляд справи по суті проведено 20.01.2025 за участю позивачки, її представника та представника відповідача.

20.01.2025 від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою позивачки та ознайомлення з матеріалами справи.

В задоволенні заяви про залишення позову без розгляду протокольною ухвалою суду від 20.01.2025 відмовлено.

Після ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого було відмовлено протокольною ухвалою 20.01.2025.

Представник відповідача подав заяву про відвід судді, задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 20.01.2025.

Після ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та виклик свідків ОСОБА_6 та допит в якості свідка відповідача ОСОБА_3 , поновлення процесуального строку, в задоволенні яких було відмовлено протокольною ухвалою 20.01.2025.

Представник відповідача повторно заявив про відвід судді у зв`язку з незгодою з процесуальними рішеннями та заява була залишена без розгляду у зв`язку з зловживанням процесуальними правами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Сторони зареєстрували шлюб 24.06.2017, який в подальшому було розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.06.2021 в справі № 385/650/21. Рішення набрало законної сили 26.07.2021.

З листа ТСЦ МВС 3545 від 31.10.2024 (а.с. 74) вбачається, що автомобіль OPEL ASTRA 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 14.04.2019 був зареєстрований за ОСОБА_3 в ТСЦ 8046 м. Київ. 15.05.2021 автомобіль перереєстровано на нового власника.

З копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 є ОСОБА_3 з 14.04.2019.

З договору купівлі продажу 8041/2021/2583351 від 15.05.2021 вбачається, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 автомобіль OPEL ASTRA 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , що був зареєстрований за продавцем 14.04.2019. Ціна автомобіля, за домовленістю сторін, складає 100000,00 грн.

З інформації з сайту авторіа (а.с. 14-18) вартість автомобілів OPEL ASTRA 2006 року випуску, 1,4 л бензин становить 4999, 4200, 3300, 4200, 3000 доларів США, середня вартість - 3939,80 доларів США, що станом на момент пред`явлення позову становить 163501,70 грн.

Предметом спору є поділ транспортного засобу придбаного у шлюбі та відчуженого у шлюбі, а його підставами відчуження без згоди дружини та неповернення половини коштів за його відчуження.

Відповідач вважає, що об`єкт поділу відсутній, оскільки авто було відчужено у шлюбі за згодою дружини та вона отримала половину суми.

Позивач стверджувала, що ОСОБА_3 продав авто, що було придбане за їх спільні кошти, без її відома та погодження вартості, частку коштів їй не передав.

Відповідач покликався на сплив строку позовної давності.

Оцінюючи доводи обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на таке.

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 С К України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Відповідно до ч. 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторони не заперечують, що автомобіль OPEL ASTRA 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 був придбаний 14.04.2019 в шлюбі та зареєстрований на чоловіка ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Отже, автомобіль не визнаний особистою приватною власністю одного з подружжя та був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини 1, 4 статті 65 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (Пленум Верховного Суду України п. 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби (постанова ВС постанова від 05.04.2019 справа №645/4711/15).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц зауважено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2023 у справі № 333/3529/19 зазначено, що визначаючи вартість відчуженого позивачкою автомобіля, суд апеляційної інстанції взяв до уваги загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що з урахуванням наведених вище положень, а також поведінки сторони позивача, яка протягом усього розгляду справи в суді (3,5 років), заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, не надала жодної інформації щодо ціни продажу спірного автомобіля чи його ринкової вартості, а в суді апеляційної інстанції зазначила, що не має договору купівлі-продажу, відповідає вимогам законності та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (61-4894св22) наведено правовий висновок, згідно якого розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, тобто виходячи з дійсної ринкової вартості транспортного засобу, а не договірної.

В постановах ВС від 03.05.2018 справа № 755/20923/14-ц, від № 444/848/16-ц, 30.01.2019 від 09.12.2020 справа №301/2231/17, суд дійшов таких висновків: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зі змісту ст. 208 ЦК України та постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. № 1388 вбачається, що договір купівлі - продажу транспортного засобу повинен бути укладений в письмовій формі.

Норми ч. 3 ст. 65 СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінного майна у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Тобто, автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Таке відповідає висновку викладеному в постанові ВС у справі № 158/2229/16-ц від 30 січня 2019 року.

Спірний автомобіль був проданий ОСОБА_3 15.05.2021, тобто в шлюбі, оскільки шлюб розірвано рішенням суду від 23.06.2021.

Відповідач стверджує, що позивачка знала про продаж автомобіля, однак не надав доказів письмової її згоди на таке відчуження.

Отже, суд виходить з того, що письмової згоди дружини на відчуження автомобіля, який був їхнім спільним подружнім майном, ОСОБА_3 не отримав. Доказів використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї відповідач не надав.

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (постанова ВС від 07.04.2021 справа № 402/849/18, від 17.08.2022 справа № 545/2396/20).

Позивачка вказала в позові ціну автомобіля обрахувавши таку з середньоринкової на сайті авторіа.

Відповідач аргументів щодо заперечення проти такої ціни не наводив, клопотань про призначення експертизи щодо вартості автомобіля не подавав.

Оскільки спірний автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було відчужено чоловіком без отримання на це згоди дружини, доказів використання коштів від продажу в інтересах сім`ї немає, другий з подружжя має право на відшкодування йому 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи 163501,70 грн, тобто на 81750,85 грн.

Щодо аргументів відповідача про застосування строку позовної давності суд вказує наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 ЦКУ).

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Однак, згідно положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в чинній редакції) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. В редакції від березня 2022 року відповідний пункт 19 передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу, продовжуються на строк його дії.

В Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року та такий триває по даний час.

Крім того, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин через COVID-19 ввели в Україні з 12.03.2020 і його неодноразово продовжували. Скасували карантин на всій території України з 1 липня 2023 року.

Дані обставини є загальновідомими та не підлягають доказуванню

Автомобіль відчужено 15.05.2021, шлюб між сторонами розірвано 26.07.2021. Відповідно до вказаних вище положень ЦК України перебіг строку позовної давності з часу виникнення правовідносин підлягав продовженню та, на даний час зупинений. Тому підстав для відмови в позові у зв`язку з спливом строку позовної давності немає.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1211,20 грн, що підтверджено квитанцією про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачкою до позову долучено докази понесення витрат на правничу допомогу - договір № 07/06 від 20.06.2024 про надання правової допомоги між нею та адвокатом Медведем В. А., відповіднор до п. 4.3 якого сторонами домовлено про вартість години роботи адвоката 1250 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) на загальну суму 5000,00 грн (попереднє опрацювання матеріалів позовної заяви, 0,5 год, 625 грн, підготовка до розгляду справи, підготовка та направлення адвокатського запиту, 1 год, 1250 грн, підготовка процесуальних документів (складання позовної заяви, заяви про витребування доказів) 2,5 год, 1875 грн), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18.07.2024 на суму 5000,00 грн; акт № 2/07 (виконання наданих послуг) від 18.07.2024 в якому вказані надані послуги, що відповідають детальний опис робіт на вказана сума 5000,00 грн.

Заперечень від відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Суд дослідивши надані позивачкою докази доходить висновку, що понесені витрати є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 81750,85 грн грошової компенсації частини вартості автомобіля OPEL ASTRA 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , 1211,20 грн сплаченого судового збору та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 87962 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн 05 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 21.01.2025.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 20.01.2025