13 січня 2025 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі ПрАТ «СК «Євроінс Україна») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 19 грудня 2023 року о 13 годині на перехресті вул. Смотрицького та вул. Кам`янецької в м. Хмельницький трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «BMW», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «NISSAN», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 лютого 2024 року винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 .
Цією ж постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.
В судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» - Морозова О.В., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, у позовній заяві наявне її клопотання про розгляд справи у її відсутності за наявними у справі доказами.
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 грудня 2023 року о 13 годині на перехресті вул. Смотрицького та вул. Кам`янецької в м. Хмельницький трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «BMW Х3», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «NISSAN Juke», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого водій ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 лютого 2024 року, яка набрала законної сили 12 березня 2024 року, винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди визнаний ОСОБА_1 , який порушив вимоги п.2.10 а), п.8.7.3 е) Правил дорожнього руху, а саме: на регульованому перехресті виїхав на заборонений сигнал світлофору, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «NISSAN Juke», номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_2 рухався по вул. Кам`янецькій на дозволений сигнал світлофору.
Цією ж постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а саме, у самовільному залишенні місця вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «BMW Х3», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі страхового полісу серії ЕР №213889598, який діяв у період з 30 березня 2023 року по 29 березня 2024 року, згідно якого ліміт за шкоду майну становив 160000 грн., франшиза 0 грн.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик)
зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
На момент виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-ІV (далі Закон №1961-ІV), який регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Із положень статті 3 Закону №1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону № 1961-ІV).
Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина заподіювача шкоди.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.
Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону №1961-ІV, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Однією з підстав настання регресної відповідальності заподіювача шкоди є самовільне залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди.
Досліджені судом докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 завдано майнової шкоди. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування цієї шкоди.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
Скориставшись своїм правом на відшкодування шкоди, ОСОБА_3 звернувся до страховика, який виплатив йому страхове відшкодування.
Згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, а також у самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, тобто у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV має право регресної вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, до ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Враховуючи, що при подачі позову позивачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплачено 3028 грн. судового збору і позов задоволено у повному обсязі, тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 280-282 ЦПК України, суд

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Текст рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя: