РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 -

адвоката Котенка А.П.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №760/19252/23, 2/683/100/2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить стягнути з відповідача на свою користь 5456 грн. 36 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка вказує, що вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який вони набули в порядку спадкування. Розмір її частки у спірному житловому будинку становить 13/60 частини, розмір частки ОСОБА_2 становить 17/30 частини, а ОСОБА_3 - 13/60 частини.

Вказаним житловим будинком вони володіють на праві спільної часткової власності без виділення належних їм частин у натурі. У спірному житловому будинку з 2015 року ніхто не проживає, у ньому відсутнє опалення, електро- та газопостачання.

Разом з тим, ОСОБА_2 , як співвласник, не приймає участі в утриманні зазначеного майна.

Так, 26 квітня 2016 року вона за усної домовленості із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі спільної заяви уклала з ДП «Центр Державного земельного кадастру» договір на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 . За виконання вказаних робіт вона сплатила згідно договору 2500 грн. Проте, ОСОБА_2 відмовився підписувати документи щодо встановлення меж земельних ділянок, в зв`язку із чим їй довелось повторно виготовляти технічну документацію.

У лютому 2017 року ГУ Держгеокадастр в Хмельницькій області повідомило їй про неможливість провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку через помилки у Державному акті на землю серії Р1 №756653 від 20 березня 2003 року, який був виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 , зокрема через невідповідність площ земельних ділянок загальній площі та помилки в імені власника земельної ділянки.

Для виправлення помилок у правовстановлюючому документі на землю вона 01 червня 2017 року змушена була звертатись до Деснянського районного суду м. Чернігів із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - Державного акта на землю серії Р1 №756653 від 20 березня 2003 року спадкодавиці ОСОБА_4 , на що нею було витрачено 344 грн. на сплату судового збору з комісією. Крім того, вона змушена була звертатись до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області із позовом про визнання за нею та ОСОБА_3 права власності на 13/60 частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , на що нею було витрачено 1750 грн. на правничу допомогу, яку у цій справі надавав адвокат Кашин В.А., та 650 грн. на сплату судового збору з комісією.

Отже, загальний розмір витрат, понесених нею в зв`язку із оформленням права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок становить 3244 грн. (2500 грн. + 344 грн. + 1750 грн. + 650 грн.).

Крім того, вказує, що у 2020 році їй на мобільний телефон надіслали фотознімок подвір`я, яке повністю заросло травою та кущами. У вересні 2020 року вона за домовленістю із ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 на телефонні дзвінки не відповідав, найняла працівників для вирубки трави і кущів. За виконану роботу вона сплатила 1200 грн. та за вивіз сміття 1500 грн. з комісією (07 + 08 грн.). Оскільки роботи по вивезенню сміття не були виконані, вона звернулась до правоохоронних органів щодо притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, в результаті чого їй було повернуто 1500 грн.

Отже, понесені нею витрати на прибирання подвір`я становлять 1215 грн. (1200 грн. + 07 грн. + 08 грн.)

У вересні 2021 року нею було виявлено порушення електропостачання до будинку. Оскільки особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_2 , вона звернулась до нього з проханням відновити електропостачання, однак останній відмовився. Тоді вона від імені ОСОБА_2 подала до Старокостянтинівського РЕМ заяву про відновлення електропостачання та від його імені оплатила вартість послуг в сумі 1707 грн. 94 коп. з комісією 20 грн. Крім того, вона витратила 1073 грн. на придбання матеріалів, які були необхідні для відновлення електропостачання та які закупила її родичка.

Всього на відновлення електропостачання вона витратила 2800 грн. 94 коп. (1707,94 грн. + 20 грн. + 1073 грн.).

27 лютого 2023 року та 19 квітня 2023 року вони з ОСОБА_3 направляли розрахунки понесених витрат на утримання будинку на адресу ОСОБА_2 рекомендованими листами, на що ними було витрачено 60 грн.

Таким чином, при виконанні вищезазначених робіт, таких як: виготовлення документації на землю, виправлення помилок в Державному акті на землю, відновлення електропостачання до будинку, прибирання прибудинкової території вона витратила 9319 грн. 94 коп.

ОСОБА_3 в добровільному порядку повернула їй 1931 грн. 80 коп., що відповідає її частці у праві власності на будинок.

Оскільки ОСОБА_2 , якому належить 17/30 частини житлового будинку, не повертає їй витрачені на утримання будинку кошти, розмір яких відповідно до його частки у будинку становить 5456 грн. 36 коп., тому вказані кошти вона просить стягнути з нього в судовому порядку.

Крім того, вказує, що у 2005 році вона отримала статус особи з інвалідність ІІІ групи по серцево-судинному захворюванню, а з 2019 року вона є особою з інвалідністю І-б групи. Вважає, що причинами її захворювання були постійні стреси, переживання, що виникали на фоні ситуацій, які створював ОСОБА_2 , зокрема, він не допускав її до оформлення спадщини та користування спадковим майном, через нього вона змушена була звертатись до суду, ОСОБА_2 розповсюджував про неї брехню, в зв`язку із чим вона зверталась до правоохоронних органів та змушена була надавати пояснення та доводити свою невинуватість. Саме через таку поведінку відповідача її хвороба почала прогресувати, що призвело до того, що вона не може ходити і вже біля п`яти років не виходить на вулицю, змушена постійно лікуватись. Неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до неї також принижують її репутацію та призводять до порушення відносин із родичами.

Внаслідок неправомірних дій відповідача їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 15000 грн. та просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року цивільну справу №760/19252/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди передано за підсудністю до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2024 року дану справу передано для розгляду судді Сагайдак І.М.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 вересня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності за участі її представника - адвоката Котенок А.П.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Котенок А.П. просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , як співвласник житлового будинку повинен нести витрати на утримання цього будинку відповідно до своєї частки у праві власності. Оскільки ОСОБА_1 самостійно займається утриманням усього житлового будинку, на що нею було витрачено 9319 грн. 94 коп., і відповідач в добровільному порядку не відшкодовує їй частину цих витрат, тому в силу ст.360 ЦК України вказані витрати в сумі 5456 грн. 36 коп., що становить 17/30 від усіх витрат та відповідає частці відповідача у праві власності на житловий будинок, просить стягнути на користь позивачки в судовому порядку. Крім того, постійні звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з приводу утримання житлового будинку та його ігнорування вимог позивачки спричинили їй моральну шкоду в сумі 15000 грн., яку він також просить стягнути з відповідача на користь позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через безпідставність позовних вимог.

У визначений судом строк відповідач подав відзив, у якому вказує, що він не був стороною договору, укладеного між ОСОБА_1 та ДП «Центр Державного земельного кадастру», а тому 2500 грн., які позивачка сплатила за цим договором, є її особистими витратами і стягненню з нього не підлягають. Також заперечив проти стягнення з нього понесених позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору за подачу заяв до суду у 2016 та 2017 роках, вказуючи, що питання про судові витрати вирішуються судом, який розглядав відповідні цивільні справи. Що стосується вимог позивачки про стягнення з нього коштів, затрачених нею на відновлення електропостачання, то просить врахувати, що він у спірному будинку не проживає і послугами електропостачання не користується, також він не був стороною договору про відновлення електропостачання, та не погоджував вартість таких робіт. Також заперечив стягнення з нього витрат на прибирання прибудинкової території, посилаючись на те, що він не проживає у спірному будинку, натомість позивачка поселила у будинок квартирантів, а тому витрати з електропостачання та прибирання мають нести особи, які фактично користуються спірним будинком. Вважає також безпідставним покладення на нього витрат, понесених позивачкою на відправку рекомендованих листів, оскільки це було бажання саме позивачки спілкуватись із ним таким способом. Також просить відмовити у стягненні на користь позивачки 15000 грн. моральної шкоди, вказуючи, що такої шкоди ним завдано не було.

У відповіді на відзив позивачка ОСОБА_1 вказує, що відзив ґрунтується на неправдивих, перекручених та викривлених поясненнях відповідача з метою ввести в оману суд, а себе - виправдати, щоб уникнути відповідальності. Позовні вимоги вважає обґрунтованими та доведеними, тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

Правом на подачу заперечень відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Третя особа ОСОБА_3 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Крім того, третя особа подала до суду письмові пояснення, у яких просить позов задовольнити. Вказує, що ОСОБА_1 понесла витрати на утримання житлового будинку, який належить їм трьом на праві спільної часткової власності. Ці витрати складаються з виготовлення технічної документації на землю, виправлення помилок в Державному акті на землю, відновлення електропостачання до будинку, прибирання прибудинкової території і їх загальний розмір становить 9319 грн. 94 коп. Вона добровільно повернула ОСОБА_1 витрати в розмірі 13/60 частини відповідно до своєї частки у праві власності. Натомість ОСОБА_2 витрат на утримання будинку не несе, а витрати, які понесла ОСОБА_1 , він в добровільному порядку не відшкодовує.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зокрема, ОСОБА_1 є власником 13/60 частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 09 червня 2005 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В., зареєстроване в реєстрі за №1-608, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 належить 13/60 частини спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінерт О.А., зареєстрованого в реєстрі за №1585, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 є власником 17/30 частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 квітня 2007 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Сарело Т.П., зареєстрованого в реєстрі за №1-637, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , постійно проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

У спірному житловому будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають. Вказаний будинок в натурі між співвласниками поділений не був, окремі договори на утримання належного співвласникам майна не укладалися.

Зазначені обставини підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, і сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України, при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним

чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи той факт, що сторони є співвласниками житлового будинку, в останніх виникає обов`язок відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст.544 ЦК України).

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц та від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

При цьому, слід зазначити, що під витратами на управління, утримання та збереження спільного майна у розумінні ст.360 ЦК України, які мають нести сторони, як співвласники будинку, необхідно розуміти витрати на утримання цього будинку, які є об`єктивно необхідними для підтримання його у придатному для використання за призначенням стані, тобто, безпосередньо пов`язані саме із забезпеченням належного технічного стану будинку, без вчинення яких житло втратить свої споживчі властивості.

У разі доведеності одним із співвласників понесених ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, для стягнення коштів, понесених одним із співвласників на управління, утримання та збереження спільного майна, такий співвласник повинен довести належними доказами, що він дійсно поніс такі витрати, а також, що такі витрати є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у придатному для використання за призначенням стані.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення витрат, понесених на утримання житлового будинку, ОСОБА_1 вказувала, що ці витрати складаються із витрат в розмірі 2500 грн., які вона понесла в зв`язку із виготовленням технічної документації на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок; із витрат на правову допомогу в розмірі 1750 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 650 грн. та 344 грн., понесених нею в зв`язку із зверненням до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку та із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку

спадкодавиці; із витрат на відновлення електропостачання до спірного житлового будинку в сумі 2800 грн. 94 коп.; із витрат, які вона понесла на прибирання території подвір`я від трави та кущів в сумі 1215 грн.; із витрат, понесених в зв`язку із направленням відповідачу засобами поштового зв`язку розрахунку витрат, в розмірі 60 грн.

Так, згідно договору №046 від 26 квітня 2016 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ДП «Центр державного земельного кадастру» ХРФ Старокостянтинівський РВВ, вбачається, що предметом цього договору є виготовлення виконавцем за рахунок замовника технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок у кількості три ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 (п.1.1 договору). Загальна вартість робіт за цим договором становить 2500 грн. (п.3.1 договору).

Оскільки відповідач не є стороною вказаного договору, згоди на укладення цього договору не надавав, а також, що ці витрати в сумі 2500 грн. стосуються виготовлення технічної документації на землю і не відносяться до тих, які необхідні для управління, утримання та збереження будинку (його споживчих властивостей), тому відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача ОСОБА_2 .

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 понесених позивачкою витрат на правничу допомогу в сумі 1750 грн. та на сплату судового збору в сумі 650 грн. та судового збору в сумі 344 грн., то зазначені витрати також не відносяться до тих, які необхідні для утримання та збереження житлового будинку, а тому не можуть бути покладені на відповідача. При цьому, якщо позивачка понесла ці витрати під час розгляду справи в суді, то питання про їх стягнення з відповідачів на її користь має вирішуватись судом, який вирішив спір в порядку розподілу судових витрат, визначеному ЦПК України.

Щодо витрат, понесених позивачкою на відновлення електропостачання у спірному житловому будинку в сумі 2800,94 грн., то ці витрати також не є тими витратами, які в розумінні ст.360 ЦК України є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що з 2015 року у спірному житловому будинку ніхто не проживає, там відсутнє опалення, електропостачання та газопостачання. На час розгляду даної справи співвласники спірного житлового будинку у ньому також не проживають, а тому наявність чи відсутність у будинку електропостачання ніяким чином не впливає на технічний стан будинку та на його збереження. Отже, витрати понесені з власної ініціативи позивачкою на відновлення електропостачання у даному конкретному випадку не можуть бути покладені на відповідача.

Прибирання подвір`я від заростів трави та кущів пов`язане з витратами на управління, утримання та збереження будинку у розумінні ст.360 ЦК України та є об`єктивно необхідним, оскільки внаслідок розростання кущів будинок може втратити свої властивості як жиле приміщення та зазнати руйнування.

На підтвердження витрат, понесених на прибирання території біля будинку позивачка надала суду чек на суму 1208 грн., з якого вбачається, що 16 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_7 було перераховано 1200 грн. із комісією 8 грн.

Проте, зазначений чек не є належним доказом на підтвердження оплати за прибирання території, оскільки з нього не можливо встановити призначення платежу та що особою, якій перераховано вказані кошти, здійснювались саме роботи по прибиранню території. Інших доказів, які б підтверджували факт виконаних робіт по прибиранню території та їх вартість, позивачкою суду не надано.

Оскільки позивачкою не доведено належними доказами розмір витрат, понесених нею на прибирання території, тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Також не підлягають стягненню з відповідача і витрати на засоби поштового зв`язку в сумі 60 грн., оскільки вони не відносяться до витрат в розумінні ст.360 ЦК України.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень, даних у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначала, що неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до неї, які мали місце з 2004 року і по даний час, та пов`язані із здійсненням права спільної власності на житловий будинок, призвели до стресу, переживань та стали причиною її захворювання.

Проте належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження цих обставин позивачка суду не надала.

Згідно з частинами и 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом не встановлено жодних неправомірних дій ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , внаслідок чого їй могла би бути заподіяна моральна шкода.

Додані до матеріалів справи виписні епікризи із медичної картки ОСОБА_1 за

період з 2014 року по 2023 рік підтверджують наявність у позивачки певних захворювань. Однак, вони не містять жодних даних про те, що ці захворювання стали наслідком вчинення відносно ОСОБА_1 будь-яких неправомірних дій, в тому числі зі сторони ОСОБА_2

ОСОБА_1 не довела складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою для відповідальності ОСОБА_2 , а тому правові підстави для задоволення її позову в частині стягнення з відповідача 15000 грн. моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 5456 грн. 36 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя: