У х в а л а

16 січня 2025 року

м. Київ

Справа № 761/18652/22

Провадження № 61-12220ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - бабуся) та ОСОБА_2 (далі - рідна сестра), інтереси яких представляє адвокат Ковальчук Степан Миколайович (далі - адвокат),

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Шевченківська РДА) за участю осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - бабусі, рідної сестри, служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА - про визнання незаконними та скасування рішення і розпорядження, зобов`язання вчинити дії та

в с т а н о в и в :

1. У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській РДА від 17 серпня 2022 року № 11, яке оформили протоколом (далі - рішення комісії), щодо рекомендації органу опіки та піклування призначити бабусю і рідну сестру опікунами над малолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина);

- визнати незаконним і скасувати розпорядження Шевченківської РДА № 247 від 18 серпня 2022 року (далі - розпорядження № 247);

- зобов`язати Шевченківську РДА в особі служби у справах дітей та сім`ї повторно розглянути питання про призначення позивача опікуном над дитиною.

2. 25 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: визнав незаконним і скасував рішення комісії; визнав незаконним і скасував розпорядження № 247; зобов`язав Шевченківську РДА в особі служби у справах дітей та сім`ї повторно розглянути питання про призначення позивача опікуном над дитиною.

3. 10 червня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційні скарги Шевченківської РДА, бабусі та рідної сестри залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. 29 серпня 2024 року адвокат в інтересах бабусі та рідної сестри подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив: (1) поновити строк на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій; (2) скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Обґрунтував так:

- ОСОБА_5 (далі - батько) та ОСОБА_6 (далі - матір) є батьками дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 року під час окупації Бучанського району Київської області неподалік села Здвижівка військовослужбовці російської федерації розстріляли автомобіль, у якому були дитина, батько, матір, ОСОБА_7 і бабуся. Унаслідок цього матір і ОСОБА_7 загинули на місці. Батька тривалий час вважали зниклим безвісти. 16 серпня 2022 року Бучанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області видав свідоцтво про смерть батька. 18 липня 2022 року дитину поставили на первинний облік дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА. З 29 липня 2022 року дитина має статус сироти. 22 липня 2022 року і 9 серпня 2022 року бабуся та рідна сестра (відповідно) звернулися до служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА із заявами про призначення їх опікунами над дитиною, надали всі необхідні документи. Таку ж заяву подав і позивач як рідний дядько дитини. За результатами розгляду означених заяв комісія з питань захисту прав дитини при Шевченківській РДА підтримала заяви бабусі та рідної сестри і рекомендувала органу опіки та піклування призначити їх опікунами над дитиною. 18 серпня 2022 року Шевченківська РДА прийняла розпорядження № 247;

- задовольняючи позов, суди обох інстанцій помилково вважали, що комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській РДА, а також Шевченківській РДА з порушенням пункту 41 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), бабуся, рідна сестра і позивач не надали висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її / його інтересам дитини. Суди не врахували, що документи, які визначені у пункті 41 Порядку, є внутрішньоорганізаційними та забезпечують ведення обліку дітей-сиріт чи дітей позбавлених батьківського піклування, а також формування даних про потенційних опікунів, які складаються службою у справах дітей. Наявність цих документів не є підставою для прийняття комісією з питань захисту прав дитини рішення щодо доцільності встановлення опіки, а органом опіки та піклування - рішення про призначення опікуном над малолітньою дитиною. Суди помилково застосували пункт 41 Порядку, оскільки спеціальний припис пункту 79 Порядку визначає вичерпний перелік документів, які має подати особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, та виявила бажання взяти її під опіку під час дії воєнного стану на території України. У пункті 79 Порядку немає згадки про висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її / його інтересам дитини, на обов`язковості якого наполягали суди;

- суди врахували припис пункту 43 Порядку про необхідність проведення працівником служби у справах дітей бесіди з дитиною, яку фактично ніхто не проводив. Проте не звернули увагу, що за змістом пункту 79-3 Порядку, якщо дитина під час воєнного стану в Україні знаходиться поза її межами, рішення органу опіки та піклування про встановлення опіки над такою дитиною (за заявою особи, яка перебуває з дитиною у сімейних чи родинних відносинах) приймається без згоди дитини. На момент подання заяв про встановлення опіки дитина перебувала у Федеративній Республіці Німеччині, що унеможливлювало проведення такої бесіди (див. близький за змістом висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 601/2066/16);

- до смерті батьків бабуся спільно проживала з ними та дитиною, вела з ними спільне господарство. Бабуся виховувала та доглядала дитину від народження останньої. Рідна сестра постійно відвідувала дитину, приймала участь у її вихованні та піклуванні про неї. Бабуся та рідна сестра за ступенем спорідненості є найближчими членами сім`ї дитини. Позивач, який є рідним дядьком, з часу народження дитини до втрати батьків бачився з дитиною лише декілька разів на рік, участі у її вихованні не брав, був у конфліктних відносинах із матір`ю дитини. Ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ;

- згідно з витягом із рішення служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської РДА від 18 липня 2022 року № 56-од дитину передали в сім`ю позивача на тимчасове проживання до вирішення питання оформлення опіки над дитиною. Позивач надав недостовірну інформацію цій службі про те, що дитина не має інших близьких родичів, що стало наслідком прийняття рішення на його користь. Після прийняття розпорядження № 247 позивач не повернув дитину бабусі та рідній сестрі, поза волею дитини утримує її у себе, має негативний вплив на неї, ізолював її від спілкування з бабусею та рідною сестрою;

- апеляційний суд виснував, що проживання дитини з позивачем відповідатиме найкращим її інтересам з огляду на висновок № 1 від 19 квітня 2023 року психологічного обстеження дитини, згідно з яким: перебування дитини у сім`ї позивача супроводжується позитивним, спокійним і радісним емоційно-психологічним станом; дитина бажає проживати з позивачем і його дружиною, вважає їх новими батьками; дитина неприхильна до бабусі та рідної сестри. Проте апеляційний суд не врахував пояснень дитини, які вона надала у судовому засіданні 10 червня 2024 року за участю представника служби у справах дітей та сім`ї і психолога, в яких дитина фактично висловлювала позицію позивача і його дружини, які налаштували дитину проти бабусі та рідної сестри. Дитина називала бабусю і рідну сестру «монстрами» та «ворогами», бажала, щоб вони «відстали від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та не чіплялися до них». Дитина постійно повторювала, що вона «не любить ОСОБА_12 та ОСОБА_13 », посилаючись лише на образу на бабусю під час телефонної розмови, яка відбулася за два роки до її опитування судом. Присутній психолог звернув увагу на те, що дитина «прямо говорить думками та словами» позивача і його дружини, та що такі формулювання не є її власним сприйняттям. Це підтверджує технічний запис судового засідання від 10 червня 2024 року;

- вимогами процесуального закону визначена обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався під час вирішення спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 195/2078/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 759/10424/16-ц, від 8 грудня 2021 року у справі № 175/3357/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 755/23063/14-ц);

- Європейський суд з прав людини має сталу практику про те, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ і чітко структурованими; у судових рішеннях має бути оцінка доводів сторін. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка ухвалює рішення, й інших обставин, що характеризують особливості справи. Для учасників справи ухвалення немотивованого (недостатньо мотивованого) рішення означає, що доводи й аргументи, а також надані для доведення певних обставин справи докази, не були почуті та належним чином оцінені судом, що у цьому випадку призвело до прийняття необґрунтованих судових рішень.

Апеляційний суд допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив жодних обставин, на які посилалися бабуся та рідна сестра в обґрунтування заперечень проти позову, не надав відповіді на їхні доводи, викладені в апеляційних скаргах, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував приписи статей 263, 367, 382 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і не врахував висновки, сформульовані в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 195/2078/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 759/10424/16-ц, від 8 грудня 2021 року у справі № 175/3357/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 755/23063/14-ц.

5. 27 вересня 2024 року Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Бабуся та рідна сестра мали: надати докази отримання копії постанови апеляційного суду 30 липня 2024 року, як про це зазначили у касаційній скарзі, і додатково обґрунтувати поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження; надати копії квитанції про сплату судового збору для інших учасників справи.

6. 18 жовтня 2024 року адвокат в інтересах бабусі та рідної сестри подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, у якій обґрунтував поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження так: повний текст постанови апеляційний суд склав 27 червня 2024 року; 3 липня 2024 року адвокат звернувся до апеляційного суду із заявою про надіслання йому постанови на електронну адресу; 30 липня 2024 року апеляційний суд надіслав адвокату копію оскарженої постанови, що підтверджують Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду за № 761/18652/22/154915/2024 від 30 липня 2024 року та знімок екрана з електронної скриньки адвоката; в Єдиному державному реєстрі судових рішень наданий загальний доступ до постанови апеляційного суду 31 липня 2024 року. До заяви адвокат додав копії заяви про видачу судового рішення від 3 липня 2024 року, Звіту про направлення вихідної кореспонденції від 30 липня 2024 року, знімку екрана з електронної скриньки та квитанції про сплату судового збору відповідно до кількості учасників справи.

6.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

6.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

6.3. Оскільки адвокат в інтересах бабусі та рідної сестри подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії оскарженої постанови, пропущений строк на касаційне оскарження слід поновити.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У цій скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації - про визнання незаконними та скасування рішення і розпорядження, зобов`язання вчинити дії.

3. Витребувати з Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу № 761/18652/22.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко