Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1710/23 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №275/1710/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів»

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лівочки Л.І.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 175 000,00 грн., заборгованість з компенсації за невикористану відпустку в сумі 54 000,00 грн., середній заробіток за затримку з виплати заробітної плати в сумі 89 590,00 грн. та понесені ним судові витрати.

На обґрунтування позову вказував, що з 14 лютого 2017 року він виконував обов`язки директора Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» (далі ДП «Коростишівський завод «Реммашторф»). Наказом керуючого припиненням ОСОБА_2 від 31 серпня 2023 року №2-к позивача звільнено із займаної посади виконуючого обов`язки директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» з 31 серпня 2023 року за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Виконання обов`язків директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» з 01 вересня 2023 року покладено на керуючого припиненням (ліквідатора) Богуцького Р.А.

Після звільнення позивача з посади в.о директора відповідач не виплатив йому заробітну плату у розмірі 175 000,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 54 000,00 грн.

На його неодноразові звернення виплатити йому заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує та до сьогоднішнього дня йому так і не виплатив заробітну плату в повному обсязі.

Заробітна плата позивача за вересень 2023 року складала 27 000,00 грн., за жовтень 2023 року 27 000,00 грн. Сумарна заробітна плата за ці два місяці складає 54 000,00 грн. Середня (денна) заробітна плата в період останніх двох місяців, що передували його звільненню, становить 54 000,00 грн. ? 44 дні = 1 227,27 грн.

На момент звернення позивача до суду з цим позовом період прострочення становить з 31 серпня 2023 року по 07 грудня 2023 року, тобто 98 календарних дні, з яких 73 робочих.

Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України з відповідача за затримку виплати заробітної плати, має бути стягнено середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати з моменту звільнення і по дату подання позову в загальній сумі 89 590,71 грн. (середня заробітна плата 1 227, 27 грн. ? 73 робочих днів).

При звільненні позивачу не нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2021-2022 рік. Загальна сума компенсації за невикористану відпустку тривалістю 48 днів становить 54 000,00 грн. Вказана компенсація також має бути стягнена з відповідача.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Сешвіл Ектів» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 132 640,00 грн., 54 000 грн. компенсації за невикористану відпустку та 89 590,00 грн. середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати. Стягнуто з ТОВ «Сешвіл Ектів» на користь держави судовий збір у розмірі 2 762,30 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Сешвілс Ектів» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Сешвілс Ектів» повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд з самого початку надходження позовної заяви до суду був упереджений відносно відповідачів. Хоча позовна заява не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, оскільки в ній не було зазначено, за який період допущена заборгованість з виплати заробітної плати та жодного доказу існування такої заборгованості не надано, суд не залишив позовну заяву без руху. Розпочавши судовий розгляд справи по суті, суд у порушення вимог статей 13, 83 ЦПК України став збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

Додає, що позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження наявності у нього 44 днів невикористаної відпустки.

Також незрозумілим є за який період судом стягнуто середній заробіток за затримку з виплати заробітної плати. Судом без будь-якої оцінки та перевірки прийнято за основу для розрахунку 44 робочі дні за вересень-жовтень 2023 року, як це зазначено у позовній заяві, хоча у ці два місяці було 43 робочих дні.

Оскільки позивача було звільнено з 31 серпня 2023 року, тому ні у вересні, ні у жовтні 2023 року позивач у відповідача не працював і заробітну плату не отримував.

На вимогу суду, ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» під час судового розгляду справи по суті надало суду усі необхідні докази існування заборгованості по виплаті позивачу грошових коштів у загальній сумі 63 125,53 грн., з яких 38 718,81 грн. заборгованість з виплати заробітної плати, 24 406,72 грн. компенсація за невикористану відпустку у кількості 32 дні. Тобто, станом на день подання позовної заяви заборгованість з виплати позивачу заробітної плати, у тому числі за невикористану відпустку становила 63 125,52 грн. (138 125,53 грн. - 75 000,00 грн.).

Незрозуміло з рішення суду, чому грошові кошти у вигляді заборгованості з виплати заробітної плати, за невикористану відпустку та затримку виплати заробітної плати стягнуто з ТОВ «Сешвіл Ектів», в якому позивач не працював та заробітна плата в якому позивачу не нараховувалася.

Відповідно до пункту 6.4.1 договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу ДП Коростишівський завод «Реммашторф» за результатами електронного аукціону з умовами від 18 травня 2023 року, покупець ТОВ «Сешвілс Ектів» зобов`язаний протягом шести місяців (не пізніше 18.11.2023 року) погасити заборгованість з виплати заробітної плати, що складеться на день переходу права власності на єдиний майновий комплекс ДП «Коростишівський завод «Реммашторф». Тобто, указана у договорі купівлі-продажу єдиного майнового комплексу ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» сума боргу відповідача (станом на 18.05.2023 207 648,12 грн.) є заборгованістю по цивільно-правовому договору, а не по трудовому законодавству.

Звертає увагу суду, що загальна сума боргу у розмірі 63 125,53 грн. мала бути стягнута судом з ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», а не з ТОВ «Сешвілс Ектів».

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що надані відповідачем бухгалтерські документи лише підтверджують виплату позивачу як в.о. директора поточної заробітної плати за період роботи на підприємстві. Дані бухгалтерські документи ніякого відношення до погашення заборгованості по заробітній платі не мають.

Відповідач не надав суду доказів про нарахування та виплату позивачу відпускних за період з 2021 року по 31 серпня 2023 року, а в наданих до суду бухгалтерських документах відсутня інформація щодо нарахування та виплати йому відпускних за ці періоди або грошової компенсації за ці періоди, а саме 2021-серпень 2023 року. Лише надано докази щодо нарахування йому грошової компенсації за період вересень 2022 року по серпень 2023 року, всього 32 дні на суму 24 406,72 грн. Доказів про виплату коштів до суду не надано і такі кошти позивач не отримував. За період із січня 2021 року по серпень 2022 року позивачу компенсація за відпустку не нарахована та не виплачена.

ДП Коростишівський завод «Реммашторф» правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалося.

Позивач та його представник у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачів у судове засіданні у режимі відеоконференції не з`явився через технічні причини, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно наказу заступника голови Фонду державного майна України від 08 грудня 2021 року № 2200 ОСОБА_1 було поновлено на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» та встановлено розмір посадового окладу з розрахунку як три посадові оклади працівника основної професії підприємства (а.с.19).

Згідно наказу керуючого припиненням ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» Богуцького Р. від 31 серпня 2023 року № 2-к ОСОБА_1 звільнено з посади в.о. директора ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» з 31.08.2023 за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.4).

Згідно договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Коростишівський завод «Реммашторф» за результатами електронного аукціону з умовами від 18 травня 2023 року, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях зобов`язалося передати у власність ТОВ «Сешвілс Ектів» майновий комплекс ДП «Коростишівський завод «Реммашторф», розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський р-н, с. Мамрин, вул. Будівельна, 26 (місцезнаходження: Житомирська обл., м. Коростишів, 19-та Буддільниця (об`єкт приватизації), а ТОВ «Сешвілс Ектів» об`єкт приватизації та виконати визначені договором умови (а.с.7-10).

Відповідно до п.2.1 договору право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після укладення договору та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, але не раніше дати отримання дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію, якщо отримання такого дозволу вимагається законом.

ОСОБА_1 11 вересня 2023 року звертався до керуючого припиненням та в.о. директора ДП Коростишівський завод «Реммашторф» з заявою про видачу довідки про нарахування йому за липень 2023 року заробітної плати, яка сума нарахованих йому розрахункових, та яка рахується заборгованість по заробітній паті щодо нього по ДП Коростишівський завод «Реммашторф».

З повідомлення керуючого припиненням ДП Коростишівський завод «Реммашторф» №4 від 05 березня 2024 року слідує, що ОСОБА_1 за період липень-серпень 2023 року заробітна плата не нарахована, так як за цей період були прогули та складені акти відсутності на робочому місці. При звільненні за серпень 2023 року ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку у кількості 32 робочих дні в сумі 24 406,72 грн. Заборгованість рахується по невиплаченій заробітній платі за період роботи з травня по серпень 2023 року в сумі 63 125,53 грн., в.т.ч. компенсація за невикористану відпустку (а.с.49).

Відповідно до листа заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 15 грудня 2023 року №18-04-1523 слідує, що відповідно до Акту поточної перевірки від 29 вересня 2023 року №16 з врахуванням звіту та доданих документів (лист ТОВ від 10 липня 2023 року №42, від 08 серпня 2023 року №46, від 25 вересня 2023 року №13/01-16) встановлено, що умови договору купівлі-продажу від 18 травня 2023 року №516 станом на 26 вересня 2023 року виконуються. На момент укладання договору купівлі-продажу борг по заробітній платі перед ОСОБА_1 становив 207 648,12 грн. Розрахунок було проведено частково в розмірі 132 640,00 грн. (оплата проводилася в травні-липні 2023 року) (а.с.58).

Згідно відповіді ДП Коростишівський завод «Реммашторф» на заяву №5 від 29 травня 2024 року із інформацією про нарахування та виплату заробітної плати в.о. директора ОСОБА_1 , вбачається, що станом на грудень 2023 року залишок невиплаченої заробітної плати становив 63 125,53 грн., станом на 01.06.2024 року рахується заборгованість підприємства по невиплаченій заробітній платі ОСОБА_1 в сумі 63 125,53 грн. При звільненні ОСОБА_1 згідно наказу №2-к від 31.08.2023 року нараховано компенсацію за невикористану відпустку за період роботи починаючи з першого місяця після прийняття (поновлення) на роботі за період вересень 2022 року-серпень 2023 року, всього 32 дні на суму 24 406,72 грн., за вирахуванням податків становить 19 647,41 грн. Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку за попередній період роботи 2021-2022 роки, то згідно наказу №4-к від 10.06.2022 року при звільненні виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 08.12.2021 року по 31.05.2022 року.

З видаткових касових ордерів від 04 травня 2023 року вбачається, що ДП Коростишівський завод «Реммашторф» було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 8 300,00 грн., від 15 травня 2023 року 3 800,00 грн., від 01 червня 2023 року 5 400,00 грн. та 8 640,00 грн., від 06 червня 2023 року 12 400,00 грн., від 09 червня 2023 року 3 100,00 грн., від 31 липня 2023 року 70 000,00 грн. (а.с.124-127, 134-136).

Відповідно до відомостей розподілу витрат від 18 липня 2023 року ОСОБА_1 було виплачено ДП Коростишівський завод «Реммашторф» 13 000,00 грн., а згідно заключної виписки по рахунку 8 000,00 грн. (а.с.132,133).

ТОВ «Сешвілс Ектів» 18 та 19 грудня 2023 року перерахувало на рахунок ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 75 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 18 грудня 2023 року та копією квитанції від 19 грудня 2023 року (а.с.130-131).

Задовольняючи позов частково та стягуючи із відповідача ТОВ «Сешвіл Ектів» заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі ні на звернення позивача, ні на вимогу суду не надали належних доказів, що спростовували б наданий позивачем розрахунок заборгованості. Враховуючи, що сума боргу по заробітній платі перед ОСОБА_1 становила 207 648,00 грн. та сплачено ОСОБА_1 75 000,00 грн. заборгованості по заробітній платі, то залишок несплаченої заборгованості складає 132 648,00 грн., сума компенсації за невикористану відпустку становить 54 000,00 грн. (1 227,27 грн. (середня денна заробітна плата) ? 44 (дні відпустки), середній заробіток за час звільнення і до дати звернення до суду становить 89 590,00 грн.(1 227,27 грн. (середній заробіток) ? 73 дні).

Колегія суддів погодитися із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до частини 1 статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України та частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116 КЗпП) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Як встановлено судом та визнається сторонами, позивач ОСОБА_1 у період з 14 лютого 2017 року по 31 серпня 2023 року працював на посаді в.о. директора ДП Коростишівський завод «Реммашторф».

З аналізу положень частини 1 статті 116 КЗпП України вбачається, що виплата всіх сум при звільненні проводиться роботодавцем.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1024986 від 10 січня 2025 року ДП Коростишівський завод «Реммашторф» перебуває із 01 серпня 2023 року у стані припинення.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ДП Коростишівський завод «Реммашторф», яке не є ліквідованим, тому саме із нього мають бути стягнені виплати, які належить ОСОБА_1 при звільненні, та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати із відповідача ТОВ «Сешвіл Ектів», яке згідно договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації за результатами електронного аукціону з умовами від 18 травня 2023 року, придбало майновий комплекс ДП «Коростишівський завод «Реммашторф».

Згідно зі статтями 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Судом встановлено, що на час звільнення існувала заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати та позивач мав невикористані дні відпустки, тобто мав право на компенсацію за невикористані дні відпустки.

Доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідач до суду не надав, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Позивачем на підтвердження наявності у нього заборгованості по заробітній платі у заявленому до стягнення розмірі та права на компенсацію за невикористані дні відпустки не надано належних та достатніх доказів.

У свою чергу відповідачем ДП Коростишівський завод «Реммашторф» надано відповідь ДП Коростишівський завод «Реммашторф» на заяву №5 від 29 травня 2024 року із інформацією про нарахування та виплату заробітної плати в.о. директора ОСОБА_1 , із якої вбачається, що станом на грудень 2023 року залишок невиплаченої заробітної плати становив 63 125,53 грн., станом на 01.06.2024 року рахується заборгованість підприємства по невиплаченій заробітній платі ОСОБА_1 в сумі 63 125,53 грн. При звільненні ОСОБА_1 згідно наказу №2-к від 31.08.2023 року нараховано компенсацію за невикористану відпустку за період роботи починаючи з першого місяця після прийняття (поновлення) на роботі за період вересень 2022 року-серпень 2023 року, всього 32 дні на суму 24 406,72 грн., за вирахуванням податків сума становить 19 647,41 грн. Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку за попередній період роботи 2021-2022 роки, то згідно наказу №4-к від 10.06.2022 року при звільненні виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 08.12.2021 року по 31.05.2022 року.

Також із повідомлення керуючого припиненням ДП Коростишівський завод «Реммашторф» №4 від 05 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні за серпень 2023 року нараховано компенсацію за невикористану відпустку у кількості 32 робочих дні в сумі 24 406,72 грн., станом на 05 березня 2024 року за підприємством рахується заборгованість перед ОСОБА_1 по невиплаченій заробітній платі за період роботи з травня по серпень 2023 року в сумі 63 125,53 грн., в.т.ч. компенсація за невикористану відпустку.

Згідно наданих відповідачем видаткових касових ордерів, відомостей розподілу витрат, заключної виписки по рахунку вбачається, що ДП Коростишівський завод «Реммашторф» виплачена ОСОБА_1 заробітна плата у травні 2023 року у сумі 12 100,00 грн., у червні 2023 року 29 540,00 грн., у липні 2023 року 91 000,00 грн., всього 132 640,00 грн., а згідно квитанції та платіжної інструкції ТОВ «Сешвілс Ектів» у грудні 2023 року виплачено ОСОБА_1 75 000,00 грн.

Надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності із розрахунками, наданими позивачем та відповідачем, судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір заборгованості по заробітній плати та компенсації за невикористану відпустку становить 63 125,53 грн. і вказана сума визначена роботодавцем з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» та підлягає розрахунку у відповідності до вимог «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок).

З урахуванням зазначених норм, зокрема абзацу 3, 4 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пункту 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Отже, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.

Оскільки ОСОБА_1 у липні-серпні 2023 року фактично не працював, що встановлено у постанові Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2024 року у справі №275/1203/23, йому не нараховувалась заробітна плата, що підтверджується інформацією щодо нарахування та виплати заробітної плати в.о. директора ОСОБА_1 , тому двома останніми календарними місяцями для обрахунку середнього заробітку слід вважати травень та червень 2023 року.

Відповідно до інформації щодо нарахування та виплати заробітної плати в.о. директора ДП Коростишівський завод «Реммашторф» у травні та червні 2023 року його заробітна плата складала по 21 735,00 грн.

Фактично відпрацьованих днів у травні та червні 2023 року було 45 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача для оплати часу затримки розрахунку становить 966,00 грн., виходячи з (43 470,00 грн. ? 45 робочих дні).

Середній заробіток обраховується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто із 01 вересня 2023 року по 01 березня 2024 року та становить 126 546,00 грн. (966,00 грн. ? 131 робочий день).

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням меж заявлених позовних вимог із відповідача ДП Коростишівський завод «Реммашторф» підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з виплати заробітної плати в сумі 89 590,00 грн.

Однак, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов зменшує розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2021 року у справі №580/278/19 зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплатити розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (Постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Отже, при прийнятті рішення у справі необхідно дотримуватися принципу співмірності та розумності заявлених позивачем вимог щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку при звільненні, з чим була пов`язана тривалість періоду затримки розрахунку при звільненні з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про виплату належної йому суми. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі №620/3095/20.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги такі обставини як розмір заборгованості по заробітній платі, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, факт перебування відповідача ДП Коростишівський завод «Реммашторф» у стані припинення та застосувати принцип розумності та співмірності і зменшити розмір відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 40 000,00 грн.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового забору за вимогу про стягнення заробітної плати.

За таких обставин, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 632,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 вказала на те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно із якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ (в усіх судових інстанціях).

Оскільки ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору за пред`явленою позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак у суді першої інстанції судовий збір він в цій частині не сплатив, тому із нього на користь держави підлягає пропорційно розміру задоволеної вказаної позовної вимоги стягненню судовий збір в розмірі 495,90 грн.

З урахуванням того, що вимоги апеляційної скарги ТОВ «Сешвілс Ектів» задоволено повністю, суд вважає за необхідне компенсувати товариству за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 800,67 грн. в частині вимог щодо скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до товариства про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а в частині задоволених вимог апеляційної скарги ТОВ «Сешвілс Ектів» щодо оскарження рішення суду про задоволення позовних вимог до товариства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сешвілс Ектів» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 342,33 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 63 125,53 грн. (вказана сума визначена з вирахування податків та обов`язкових платежів) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40 000,00 грн. (вказана сума визначена без урахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути із Державного підприємства «Коростишівський завод «Реммашторф» на користь держави судовий збір в розмірі 632,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 495,90 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 800,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сешвілс Ектів» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 342,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2025 року.

Головуючий Судді