ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 691/1187/24
Провадження № 22-ц/821/108/25
Категорія: 310010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Винник І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у складі судді Синиці Л. П.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10.08.1996 Городищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 60 від 10.08.1996.

Неповнолітніх дітей від даного шлюбу не мають.

Зазначав, що на пропозицію розірвати шлюб у Городищенському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідачка відмовилася.

Підставами розірвання шлюбу вказав відсутність спільних інтересів, несумісність характерів та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, побутова невлаштованість та матеріальні труднощі.

Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Просив заходи щодо примирення, а саме встановлення строку примирення, не застосовувати.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 01.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Позовну заяву з додатками повернуто позивачу та роз`яснено, що вирішити питання про розірвання шлюбу сторони можуть через органи ДРАЦС.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач не надав доказів звернення сторін до органів РАЦСу. Так, зокрема, до суду не надано відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦСу або даних про заперечення відповідача проти розірвання шлюбу чи ухилення його від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про розірвання шлюбу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки існує інший, позасудовий спосіб вирішення питання про розірвання шлюбу між подружжям, що немає неповнолітніх дітей, який позивачем не дотриманий у відповідності до вимог чинного законодавства.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції врахував, що 23.09.2024 у справі № 691/998/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було постановлено ухвалу про повернення позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви, а саме не навів підстави, що унеможливлюють розірвання шлюбу у позасудовому порядку, тобто через органи ДРАЦСу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 01.11.2024 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала першої інстанції порушує права та вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановлено цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вказує, що у позовній заяві було зазначено, що відповідачка на пропозицію розірвати шлюб у Городищенському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовилася. Доказів, заяви, пояснення щодо відмови звернення до органів ДРАЦС відповідачка також не надає.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки ОСОБА_2 заперечує добровільно його розірвати і фактично проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Новіков Ю. А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Аналіз зазначених норм права свідчить про право особи звернутись до органів РАЦСу із заявою про розірвання шлюбу, а не її обов`язок, який повинен передувати зверненню з такою заявою до суду.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 1996 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Городищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),актовий запис № 60, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.09.2024.

Підставами розірвання шлюбу в позовній заяві вказано відсутність спільних інтересів, несумісність характерів та різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, побутова невлаштованість та матеріальні труднощі. Відповідачка згоди на розірвання шлюбу не дає, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Суд першої інстанції, пославшись на положення ч. 1 ст. 106 СК України, не звернув увагу на конструкцію цієї статті, якою передбачено можливість, а не обов`язок подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу у разі відсутності неповнолітніх дітей.

Отже, норми СК України передбачають як звернення подружжя до органів РАЦС з спільною заявою про розірвання шлюбу, так і звернення одного із подружжя до суду з позовом про розірвання шлюбу незалежно від того, чи є у подружжя неповнолітні діти та незалежно від того, що подружжя не заперечує проти розірвання шлюбу.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 110 СК України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Вказавши в ухвалі про відсутність доказів звернення сторін до органів РАЦСу із спільною заявою про розірвання шлюбу, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що на пропозицію розірвати шлюб у Городищенському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідачка відмовилася.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки в даному випадку подружжя вправі звернутися до суду із заявою про розірвання шлюбу, то законодавством України не передбачено обов`язковість надання суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт звернення сторін до органів РАЦСу, зокрема, відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦСу, або даних про заперечення відповідачкою проти розірвання шлюбу чи ухилення її від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану з спільною заявою про розірвання шлюбу та не є обов`язком позивача.

Суд першої інстанції зазначене не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що існує інший, позасудовий спосіб вирішення питання про розірвання шлюбу між подружжям, що немає неповнолітніх дітей, який позивачем не дотриманий.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков