Номер провадження: 22-ц/813/2422/25
Справа № 500/3165/19
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Коновалової В.А. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суду судової палати з розгляду цивільних справ: Коновалової В.А., Карташова О.Ю., Лозко Ю.П., подану у цивільній справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року та ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю та виключення житлового будинку зі списку майна, яке підлягає розділу, як майно подружжя,

в с т а н о в и в:

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 20 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю та виключення житлового будинку зі списку майна, яке підлягає розділу, як майно подружжя, відмовив.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

17 січня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід складу апеляційного суду, в якій позивач просить відвести суддів Одеського апеляційного суду у складі: Коновалової В.А., Карташова О.Ю., Лозко Ю.П. від участі у справі № 500/3165/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року та ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю та виключення житлового будинку зі списку майна, яке підлягає розділу, як майно подружжя.

В обґрунтування зазначеної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що Одеський апеляційний суд для того, щоб створювалося враження, що Ізмаїльський суд нібито вчасно відправив повне рішення суду на його адресу, навмисно не вказав, тобто приховав, у своїх ухвалах 22-ц/813/7270/24 справа № 500/3165/19 від 25.10.2024 року та 13.12.2024 року реальну дату відправлення Ізмаїльським судом на адресу ОСОБА_1 повного рішення, про яку ним вказано в заяві від 15.09.2024 року про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року. Приховування Одеським апеляційним судом у своїх ухвалах реальної дати 13.12.2023 року надсилання Ізмаїльським судом повного рішення від 20.09.2023 року на його адресу, ОСОБА_1 розцінюється як навмисне приховування порушення Ізмаїльським судом норм матеріального та мого процесуального права у справі № 500/3165/19.

Таки дії Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 розцінює як незаконну спробу позбавити його права на апеляційне оскарження незаконного рішення суду першої інстанції, що є прямим порушенням ст.6 міжнародної Конвенції про захист прав людини.

Вважає безпідставними судження Одеського апеляційного суду, що ОСОБА_1 достовірно відомо про розгляд вказаної справи, проте апеляційна скарга не містить відомостей про поважні причини неможливості ОСОБА_1 ознайомитись з матеріалами справи та отримати копію оскаржуваного рішення за умови обізнаності про його прийняття.Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ОСОБА_1 вважає, що вищевикладені факти дають йому право сумніватися в об?єктивності, неупередженості, чесності та компетентності складу Одеського апеляційного суду, ї тому він цьому складу суду цілком ї повністю не довіряє на підставі ст. 36 пункт 1 підпункти 3 та 5 ЦПК України, статті 17 міжнародної Конвенції про захист прав людини «Ніщо в цій Конвенції не може тлумачитися як таке, що означає будь-яка Держава, якась група осіб або будь-яка особа має право займатися якоюсь би там не було діяльністю або здійснювати будь-які дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження більшою мірою, ніж це передбачається в Конвенції».

Розглянувши заяву про відвід складу колегії суддів, апеляційний суд вважає її необґрунтованою з огляду на таке.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України.

Положеннями ст. 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За приписами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що заявник фактично, не згоден з процесуальними судовими рішеннями в даній справі.

Так, не погодившись з оскаржуваним рішенням суду, ОСОБА_1 17.09.2024 року засобами поштового зв`язку звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 30.09.2024 року залишив апеляційну скаргу без руху, витребував цивільну справу з суду першої інстанції.

На виконання зазначеної ухвали від суду першої інстанції надійшла справа № 500/3165/19.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 25.10.2024 року залишив апеляційну скаргу без руху, з підстав обґрунтування причин пропуску строку.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 25.10.2024 року надсилалась ОСОБА_1 на його поштову адресу зазначену ним особисто в апеляційній скарзі, проте поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Одеський апеляційний суд ухвалою від 13.12.2024 року визнав причини пропуску строку ОСОБА_1 , оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року та ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 травня 2023 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, неповажними. Продовжив ОСОБА_1 строк на усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати семи днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що доводи заявника щодо наявності підстав для відводу зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями щодо залишення апеляційної скарги без руху та визнання причин пропуску строку ОСОБА_1 неповажними, що в силу положень частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що скаржником не надано належних, допустимих і достатніх доказів у неупередженості та об`єктивності колегії суддів у розгляді даної справи, які б були підставою для її відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, N33949/02, § 49 - 52, від 09 листопада 2006 року).

Обставини, про які зазначає заявник в обґрунтування заявленого відводу, не виключають участі суддів в розгляді справи, не свідчить про упередженість або необ`єктивність суддів, а також певну їх заінтересованість у розгляді справи, а тому не є підставою для задоволення заяви про відвід.

З огляду на наведене слід відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Коновалової В.А., Карташова О.Ю., Лозко Ю.П., оскільки зі змісту поданої заяви вбачається, що доводи заявника щодо наявності підстав для відводу зводяться до незгоди з процесуальним рішенням, що в силу положень частини четвертої статті 36 ЦПК України не може слугувати підставою для відводу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі Коновалової В.А., Карташова О.Ю., Лозко Ю.П. відмовити і передати справу для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.О. Карташов

Ю.П. Лозко