Красилівський районний суд Хмельницької області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого - судді Васільєва С.В.,

за участю секретаря судового засідання Шимкової Т.М.

представника позивача - адвоката Шевчишина М.Є.

розглянувши в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування Красилівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.08.2014 він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Від спільного шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2019 шлюб розірвано.

Позивач вказує, що тривалий час вони з відповідачем проживають окремо, а спільна дитина проживає з ним, за адресою його реєстрації у АДРЕСА_1 .

Зазначає, що спорів стосовно місця проживання дитини не було; відповідач не заперечувала, що дитина буде проживати з позивачем. За весь час окремого проживання відповідач життям дитини не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, не допомагала фінансово. Всі гідні умови проживання та гармонійна атмосфера для розвитку дитини забезпечувалась виключно ним як батьком та бабусею дитини - ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 26.08.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 25.09.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Красилівської міської ради.

Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась.

Водночас, до суду нею було подано заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає, щодо позбавлення її батьківських прав не заперечує.

Також додала заяву від 05.04.2024, посвідчену державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченком О.В., в якій зазначає, що вона, ОСОБА_2 , повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу або впливу життєвих обставин, фізичного і морального насильства чи погроз, повністю розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, не заперечує проти позбавлення її материнських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та просить справу про позбавлення її материнських прав слухати за її відсутності.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Водночас, представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради було надіслано до суду заяву від 06.01.2025, в якій просила розглядати справу без її участі, наданий висновок підтримує у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого вказано: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати).

Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , виданого 04 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2019 у справі №686/1847/19 розірвано шлюб, укладений 01 серпня 2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає в АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована АДРЕСА_2 , актовий запис № 1340..

Відповідно до акту управляючої муніципальної компанії «Проскурівська» від 02.04.2024, її учасники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджують, що ОСОБА_3 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає з 2014 року по теперішній час. Окрім того, разом з ним проживає батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_4 .

Згідно листа відокремленого підрозділу громадської організації «Всеукраїнська федерація військово-спортивних багатоборств» у Хмельницькій області від 29.04.2024, ОСОБА_3 відвідує тренування в даному підрозділі. ОСОБА_2 у виховані дитини участі не приймає, батьківські збори та спортивні заходи згідно плану-календарю дитини не відвідує. Всі обов`язки по вихованню дитини виконують батько ОСОБА_7 або бабуся ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради "Про погодження з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини та подання висновків органу опіки та піклування" від 14.11.2024 №1694 вирішено погодитися з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно висновку (від 15.11.2024 №2881/01-31) органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обстежено житлово-побутові умови дитини, вони належні.

Не обстежено умови проживання матері, оскільки за інформацією служби у справах дітей Красилівської міської ради за вказаною у позовній заяві адресою провести обстеження умов сім`ї не було можливості у зв`язку з відсутністю будь-кого в будинку. За зовнішнім оглядом прибудинкової території, яка дуже заросла бур`яном, не видно будь-якої доріжки до дверей будинку, що дає розуміння, що в ньому ніхто не проживає. Зі слів діловода старостинського округу, ОСОБА_2 в селі не проживає вже більше десяти років. У цьому будинку ніхто з сусідів її не бачив. Відповідно до господарської книги ОСОБА_2 зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за цією адресою, але ніколи тут не проживала разом із сином.

ОСОБА_2 написала нотаріально посвідчену заяву від 05.04.2024 про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Така заява не є доказом неналежного виконання батьківських обов`язків, а також того, що неможливо змінити ставлення матері до виховання дитини.

Органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання та утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Органу опіки та піклування не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

Немає підтвердження, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дитини на краще. Ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 сказав, що 2 роки не бачив матір, за його словами, вона вживала алкоголь, тому він не хотів до неї йти. Раніше він ходив до неї, ночував. Зі святами і днем народження вона його не вітає. До школи мати до нього приходила ще тоді, коли він навчався у першому класі.

Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Хмельницької міської ради вважає недоцільним позбавлення баїьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічна позиція вказана у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22).

Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України зроблено висновки про винятковість такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20.

Верховний Суд також наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19).

Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23 звертає також увагу на те, що у рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Позивач в обґрунтування своїх вимог покликався на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків стосовно сина.

Однак, на виконання свого обов`язку щодо доведення своїх вимог, належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин суду не надав.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відомості, які зазначені у листі відокремленого підрозділу громадської організації «Всеукраїнська федерація військово-спортивних багатоборств» у Хмельницькій області від 29.04.2024 про те, що позивач відвідує тренування сина в даному підрозділі (а мати участі не приймає, батьківські збори та спортивні заходи не відвідує), за умови проживання дитини з ним, свідчать лише про виконання позивачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо розвитку дитини (у спортивному аспекті).

Водночас, ці обставини не можуть стверджувати, що мати умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, зазначення у такому листі, що ОСОБА_2 у виховані дитини участі не приймає, жодним чином не мотивоване.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тимчасове проживання за кордоном, тощо.

Наданий висновок органу опіки та піклування, оцінений судом у сукупності з іншими доказами, підтверджує відсутність будь-яких правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав.

Тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки уповноваженим органом не встановлено відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав.

При цьому, відсутні також докази того, що відповідач зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на її духовний та фізичний розвиток.

Неактивність або певна бездіяльність відповідача, як матері (зокрема, представник позивача звертав увагу на те, що у висновку органу опіки та піклування вказано про те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 сказав, що 2 роки не бачив матір, за його словами, вона вживала алкоголь, тому він не хотів до неї йти; раніше він ходив до неї, ночував; зі святами і днем народження вона його не вітає; до школи мати до нього приходила ще тоді, коли він навчався у першому класі), з урахуванням наведеного вище, є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Той факт, що на даний час відповідач проживає окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні та вихованні.

Позивач також не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідача батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів.

Визнання відповідачем позову про позбавлення її батьківських прав, та незаперечення щодо таких вимог (нотаріально посвідчене), не може слугувати безумовною підставою для задоволення позову. З даного приводу висловив свою позицію Верховний Суд, який у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення батьківських прав.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (така ж позиція вказана у п.68 постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21).

У зв`язку із невстановленням винної (умисної) поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, відсутністю доказів того, що вона злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина відсутні.

Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір, який був сплачений позивачем у розмірі 1211,20 грн., слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1

Треті особи:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, місцезнаходження: 29000, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, 3, ;

Орган опіки та піклування Красилівської міської ради, місцезнаходження: 31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Красилів, площа Незалежності, 2; .

ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено 20.01.2025.

Суддя С. В. Васільєв