Справа № 352/2181/23
Провадження № 22-ц/4808/136/25
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М,

секретар Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

В провадженні Тисменицького районного суду перебуває об`єднана цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину земельну ділянку загальною площею 0,1201 га, кадастровий номер :01:001:0035, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину житлового будинку, збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію, що знаходиться на цій земельній ділянці; реальний розподіл земельної ділянки та житлового будинку провести відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи та судової земельно-технічної експертизи.

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на вищезазначене майно: земельну ділянку загальною площею 0,1201 га, кадастровий номер :01:001:0035, та будівельні матеріали.

04 грудня 2023 року ухвалою Тисменицького районного суду позови ОСОБА_2 і ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження.

18 листопада 2024 року від ОСОБА_1 надійшла зава про забезпечення доказів шляхом витребування: від АТ «Сенс Банк» інформації про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; від АТ «Сенс Банк» який є правонаступником банку Альфа-Банк інформації про стан рахунку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , який був відкритий в банку Альфа-Банк, станом на 16 грудня 2020р.; від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; від АТ «КРЕДОБАНК» інформації про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заявник зазначив, що існує ряд підстав вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, чи подання відповідних доказів згодом стане неможливим чи утрудненим. Інформація, про витребування якої він просить не буде зберігатися безкінечно, затягування з витребуванням даної інформації несе реальну загрозу неможливості отримання даної інформації в майбутньому, тому дані докази необхідно забезпечити невідкладно, шляхом їх витребування. Крім того, країна знаходиться в стані війни, відбуваються постійні атаки на енергоструктуру країни, функціонування установ, банків ускладнене, та може припинитись внаслідок відсутності електроенергії повністю.

Просив заяву про забезпечення вищевказаних доказів задовольнити.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів в межах розгляду об`єднаної цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року вважає необґрунтованою, не мотивованою, відповідно незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував та не застосував норми матеріального права, які підлягають застосування у даній ситуації. Адже відповідно до Постанови Правління НБУ від 27.11.2018 № 130 «Про затвердження Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України» визначено строки зберігання документів незалежно від виду носія, на якому вони складені (паперовий, електронний). В розділі ІV операційна діяльність , пункті 10, рядок 145 зазначено: «Первинні документи, що підтверджують здійснення банківських операцій (касові, меморіальні, реєстри): зберігаються протягом 5 років». У зв`язку із тим, що заявник просив витребувати в банків інформацію, датовану 16 грудня 2020 року, то вже пройшло 4 роки з 5-річного строку її зберігання, існує реальна загроза того, що така інформація буде втрачена вже через рік.

Не погоджується ОСОБА_1 з аргументами суду про те, що відомості про рахунки не є доказом по справі в розумінні ст.ст. 76, 77 ЦПК України, а забезпечення доказів в порядку статей 116-118 ЦПК України не є засобом «здобуття інформації».

Не можна погодитись і з судом першої інстанції також, що для задоволення заяви про забезпечення доказів заявник повинен подати докази того, що забезпечувані докази можуть бути втрачені в майбутньому, адже відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В даному випадку є підстави припускати, що збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим, адже спливає термін зберігання відповідної інформації, а в такому випадку суд зобов`язаний забезпечити відповідні докази. Дані про рахунки та наявні на рахунках одного з подружжя коштів є необхідними для здійснення судового розгляду поділу майна подружжя. Відмова суду витребувати такі дані, або затягування часу до того моменту, коли таке витребування стане неможливим, робить завідомо неможливим поділ майна подружжя, тобто фактично така відмова є прямим перешкоджанням в доступі до правосуддя, є порушенням ст. 6 Коненції про захист прав людини та основоположних свобод.

Просить скасувати ухвалу Тисменицького районного суду від 22 листопада 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів, а саме: витребувати від АТ «Сенс Банк» (юридична адреса:Україна, 03150, місто Київ, вул..Велика Васильківська, будинок 100) інформацію про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 ; витребувати від АТ «Сенс Банк», який є правонаступником банку Альфа-Банк інформацію про стан рахунку ОСОБА_2 2.02.1982 р.н., IBAN НОМЕР_1 який був відкритий в банку АльфаБанк, станом на 16 грудня 2020р.; витребувати від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; витребувати від АТ «КРЕДОБАНК» (юридична адреса: м. Львів, вул. Сахарова, 78 ІНДЕКС: 79026) інформацію про наявні рахунки, залишок коштів на відповідних рахунках станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , дату відкриття відповідних рахунків, роздруківки виписок про рух коштів по відповідним рахункам за період з 18.03.2020р по 18.06.2020р., стосовно клієнта банку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до правил ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, вирішуючи заяву ОСОБА_1 , врахував, що заявником будь-яких доказів попереднього звернення до банків із вимогою надати певну інформацію, не надано. Як і не надано доказів відмови надання даних, при цьому заявник лише формально посилався на банківську таємницю. Також як на підставу неможливості подання таких доказів в майбутньому заявник посилався на втрату у зв`язку із обмеженим строком зберігання банківських документів, однак заявник не надав підтвердження, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Аналіз змісту поданої заяви, на думку суду, свідчить про те, що заявник фактично просить не забезпечити доказ у справі, а намагається з`ясувати необхідну йому, в якості доказів, інформацію . Відтак, суд вважав, що мета даної заяви є отримання певної інформації, а не забезпечення доказів, що є різними правовими поняттями, регулюються різними нормами процесуального закону, тому відмовив в задоволенні заяви.

Однак колегія суддів вважає, що такі висновки є передчасними та помилковими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

У заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви (ч. 1 ст. 117 ЦПК України).

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Закон зобов`язує позивача подати докази разом із позовом (ч.2 ст.83 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин 4-5 ст.83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини його неподання та докази про вчинення усіх залежних від учасника дій для його отримання, а суд,у випадку визнання поважними причин неподання цього доказу, може встановити додатковий строк для його подання.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. (ч. 2 ст. 116 ЦПК України).

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Як свідчать обставини даної справи, предметом позову, заявленого 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 , є поділ спільного майна подружжя, а саме, земельної ділянки і незавершеного будівництвом житлового будинку. В свою чергу ОСОБА_1 14 листопада 2023 року подав зустрічну позовну заяву про визнання права власності на майно, просив визнати особистою приватною власністю спірну земельну ділянку та будівельні матеріали, які знаходяться на даній земельній ділянці.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2023 року зустрічну позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

У статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

У підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (пункт 3 частини другої статті 197 ЦПК України).

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову, шляхом доповнення позовних вимог, які б мали охопити все майно подружжя, яке підлягає поділу, задля уникнення подвоєння судового процесу, усунення необхідності в нових зверненнях до суду та процесуальної економії. (т.1 а.с.231-246). Вказував, що позовними вимогами є: компенсація вартості частки автомобіля, стягнення з відповідача коштів, витрачених на придбання квартир, поділ доходу від продажу квартири, а також поділ коштів на рахунках в банку на ім`я ОСОБА_2 , що були наявні на час звернення нею до суду з заявою про розірвання шлюбу (т.1 а.с.237).

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива,зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимогі ншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

З матеріалів даної справи вбачається, що справа перебуває на стадії підготовчого провадження. Однак судом першої інстанції не вирішено заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову в межах поданої ним зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя, в тому числі грошових коштів.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 61 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банки та Національний банк України зобов`язані забезпечувати збереження банківської таємниці шляхом: обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю .

Згідно з п.2 ч.1 ст. 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

Інформація, яку просить витребувати ОСОБА_1 стосовно коштів на рахунках ОСОБА_2 , відноситься до банківської таємниці, а тому, відповідно до вимог ст.ст. 61, 62-2 ЗУ«Про банки та банківську діяльність», він обмежений у праві самостійно отримати зазначену інформацію.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Як вже зазначалося вище, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. (ст.116 ЦПК України).

Враховуючи характер позовних вимог ОСОБА_1 , що стосуються поділу коштів як спільного майна подружжя, таке клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування певних відомостей може мати значення для заявника.

На вищезазначене суд не звернув увагу та дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, розглянувши її 22 листопада 2024 року як заяву про забезпечення доказів у цивільній справі до подання позовної заяви, хоча позовна заява про зміну предмету позовних вимог була подана ще в лютому 2024 року.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів припустився надмірного формалізму, що може мати наслідком обмеження права позивача на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, що є неприпустимим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, судом першої інстанції не були дотримані норми процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з тим, що судом першої інстанції не вирішені процесуальні питання, що врегульовані главою 2 розділу розділу ІІІ ЦПК України, в тому числі ст.ст.193,194 ЦПК України, стосовно заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову, апеляційний суд не має можливості вирішити по суті заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, а тому оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду у підготовчому провадженні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд направляє справу для продовження розгляду та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 січня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М.Луганська