Справа № 610/3743/21
№ 2/183/3647/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплачених сум тимчасової державної допомоги,-
02 грудня 2021 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до пункту 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.
Згідно з пунктом 7 Порядку встановлено, що тимчасова допомога призначається кожні шість місяців, починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами.
Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2018 року у справі № 591/6442/17 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 09 листопада 2017 року та досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до заяв стягувача ОСОБА_2 від 27.09.2018 року, від 18.03.2019 року, від 25.09.2019 року, від 18.03.2020 року, від 15.09.2020 року та від 10.03.2021 року та відповідних документів поданих до Департаменту останній було призначено тимчасову державну допомогу на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця, з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року.
Надалі, 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву до Департаменту, в якій просила припинити виплату тимчасової державної допомоги з вересня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач почав сплачувати аліменти. Як наслідок, Департаментом були встановлені обставини, що свідчать про можливість відповідачем утримувати свою дитину, оскільки останній почав сплачувати аліменти.
Пунктом 10 Порядку передбачено, що виплата тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину,- сплати аліментів одним з батьків.
Виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла одна із зазначених обставин.
Пунктом 12 Порядку зазначено, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину, або встановлено місце проживання (перебування) одного з батьків, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення:
- визначає суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та встановлює строки її повернення (протягом місяця);
- повідомляє одному з батьків про суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та строк її повернення;
- у разі неповернення коштів добровільно в установлені строки вирішує питання про їх стягнення у судовому порядку.
Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Кошти, перераховані одним з батьків на рахунок органу соціального захисту населення, протягом 10 календарних днів зараховуються на рахунок органу Казначейства. Відповідно до частини 10 статті 181 Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Згідно розпорядження та рішення Департаменту від 27 вересня 2021 року виплата тимчасової державної допомоги ОСОБА_2 була припинена та визначено суму допомоги, яка підлягає поверненню з відповідача до Державного бюджету України, за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму тимчасової державної допомоги сплаченої за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 2701,00 грн. судовий збір в сумі 2147 грн.20 коп.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 21 лютого 2022 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Згідно розпорядження голови Верховного Суду України від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» зазначену справу було передано 27 лютого 2023 року за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2024 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В судове засідання представник позивача Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідачбув належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2018 року у справі № 591/6442/17 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 09 листопада 2017 року та досягнення дитиною повноліття.
Судом встановлено, що на підставі заяв стягувача ОСОБА_2 від 27.09.2018 року, від 18.03.2019 року, від 25.09.2019 року, від 18.03.2020 року, від 15.09.2020 року та від 10.03.2021 року та відповідних документів поданих до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради останній було призначено тимчасову державну допомогу на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця, з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року.
Встановлено, що 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, в якій просила припинити виплату тимчасової державної допомоги з вересня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач почав сплачувати аліменти. Як наслідок, Департаментом були встановлені обставини, що свідчать про можливість відповідачем утримувати свою дитину, оскільки останній почав сплачувати аліменти.
Згідно розпорядження та рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 27 вересня 2021 року виплата тимчасової державної допомоги ОСОБА_2 була припинена та визначено суму допомоги, яка підлягає поверненню з відповідача до Державного бюджету України, за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн.
Встановлено, що 04 листопада 2021 року за вих. № 12.01-27/8268/07 позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення з вимогою про повернення суми сплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, в розмірі 39 756,00 грн., однак дана вимога залишена відповідачем проігнорована.
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Приписами ч.ч. 8, 9 ст. 181 СК України визначено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України.
Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.
Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі - тимчасова допомога), визначає Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме" (далі Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 (в редакції чинній на момент призначення допомоги).
Так, відповідно до п. 2 вищевказаного Порядку тимчасова допомога призначається, зокрема, у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення.
Відповідно до п.6 Порядку для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу соціального захисту населення за місцем проживання (перебування): заяву за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копію свідоцтва про народження дитини; декларацію про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї). Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, додатково подаються такі документи: рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення; довідка відповідної установи про здійснення стосовно одного з батьків кримінального провадження або про його перебування на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, визнання його в установленому порядку недієздатним, а також перебування на строковій військовій службі; повідомлення органу внутрішніх справ про те, що місце проживання (перебування) одного з батьків дитини не встановлено. У разі неможливості одержання довідки про наявність і розмір аліментів від органів державної виконавчої служби, розташованих на тимчасово окупованій території України та в районі проведення антитерористичної операції, тимчасова допомога призначається на підставі письмової заяви одного з батьків про одержання (неодержання) аліментів. Відповідальність за достовірність наданої органу соціального захисту населення інформації щодо неодержання аліментів або щодо їх розміру покладається на одного з батьків. У разі поновлення виплати аліментів один з батьків зобов`язаний в триденний строк письмово повідомити про це органу соціального захисту населення для припинення виплати (перерахунку) раніше призначеної тимчасової допомоги.
Згідно з п. 7 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, передбачено, що тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє одержувачу про те, які документи повинні бути подані протягом місяця. Рішення про призначення або відмову в призначенні тимчасової допомоги приймається органом соціального захисту населення протягом 10 календарних днів після надходження усіх необхідних документів.
Згідно з п. 9 зазначеного Порядку, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти.
Відповідно до п. 10 Порядку виплата тимчасової допомоги припиняється, зокрема, у разі виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину. Про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган соціального захисту населення. Виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла одна із зазначених обставин.
Відповідно до п. 12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.
Суд зазначає, що утримання дитини, насамперед, є обов`язком її батьків. Держава несе субсидіарний (додатковий) обов`язок щодо надання дитині матеріального забезпечення.
Відповідно до приписів ч. 10 ст. 181 СК України суми наданої дитині тимчасової допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.
Як встановлено вище, на підставі розпорядження та рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 27 вересня 2021 року виплата тимчасової державної допомоги ОСОБА_2 була припинена та визначено суму допомоги, яка підлягає поверненню з відповідача до Державного бюджету України, за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн.
Так, судом встановлено, що протягом спірного періоду допомога виплачувалась у таких розмірах:
- з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року - 2 916,00 грн.;
- з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 1 013,50 грн.;
- з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року - 6 081,00 грн.;
- з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року - 5 295,00 грн.;
- з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 1 1090,00 грн.;
- з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року - 6 654,00 грн.;
- з 01 липня 2020 року по 31 листопада 2020 року - 5 795,00 грн.;
- з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 1 197,50 грн.;
- з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року - 7 185,00 грн.;
- з 01 липня 2021 року по 31 серпня 2021 року - 2 510,00 грн.
Отже, відповідач ОСОБА_1 є платником аліментів в розумінні норм ст.181 СК України, і у зв`язку із ухиленням останнього від виконання свого обов`язку утримувати доньку, її матері, ОСОБА_2 , була призначена та виплачена позивачем тимчасова державна допомога, сукупний розмір якої становить 39 756,00 грн.
Разом із цим, оскільки відповідач ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2021 року почав частково сплачувати аліменти на доньку, що свідчить про те, що він може утримувати дитину, тому відповідно до п. 12 вищевказаного Порядку та ч. 10 ст. 181 СК України останній зобов`язаний відшкодувати державі кошти витрачені на виплату тимчасової державної допомоги на дитину.
З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути суму тимчасової допомоги виплаченої за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн.
Як вже зазначалося, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплачених сум тимчасової державної допомоги, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суму тимчасової допомоги виплаченої за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 39 756,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 14 січня 2025 року.

Суддя Д. І. Городецький