Дата документу 16.01.2025
Справа № 334/289/25
Провадження № 2-о/334/68/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ПАТ «Запоріжжяобленерго», про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

в с т а н о в и л а :

14 січня 2025 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ПАТ «Запоріжжяобленерго», про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, яка сформована в системі «Електронний суд» представником заявника адвокатом Музиченко Ю.В. (діє на підставі Ордеру серії АІ №1791051 від 13.01.2025 р.).

В своїй заяві заявниця просить: встановити юридичний факт належності особі заявниці, якою є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) правовстановлюючого документу - свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, видане Комбінатом комунальних послуг ВАТ Запоріжжяобленерго від 27 вересня 2000 р. згідно з розпорядженням (наказом) №2639 від 27.09.2000р., а саме про право власності на 1/5 частину квартири загальною площею 50,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Та врахувати, що інформація на оборотній стороні свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, видане Комбінатом комунальних послуг ВАТ Запоріжжяобленерго від 27 вересня 2000 р. щодо запису здійсненого Запорізьким міжміським Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за номером № 242р №36630 від 17.10.2000р. (закреслено 12) про реєстрацію права власності 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснено за « ОСОБА_1 ».

Суд, дослідивши матеріали заяви, доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Заявник звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа.

Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

В п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них . Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Визначення заінтересованих осіб у справі є правом заявника, а встановлення належності сторін у справі - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення нових осіб у справі. Про що зазначено в постанові ВС від 16 жовтня 2019 року у справі № 449/1352/15-ц.

Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме:

- тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки;

- якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Так, в заяві вказано, що заінтересованою особою у справі є ПАТ «Запоріжжяобленерго», проте заявником не вирішено питання щодо залучення до участі у справі в якості заінтересованих осіб інших співвласників квартири, які вказані у Свідоцтві про право власності на житло від 27.09.2000 року.

Також, відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною першою статті 177ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Таким чином, враховуючи, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа подано до суду через систему «Електронний суд», заявнику необхідно надати докази надсилання листом з описом вкладення заінтересованим особам копій поданих до суду документів.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявник зазначає, що у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , належної на праві власності їй та членам її сім`ї мають місце розбіжності у написанні прізвища заявниці, а саме помилково зазначено « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 , що унеможливлює здійснити державну реєстрацію речових прав на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте доказів, які підтвердили вказані обставини не надає.

Крім того, заявником не додано до заяви докази про реєстрацію права власності (щодо наявності/відсутності записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) станом на день звернення до суду із вказаною заявою.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1 ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що заява, не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, суддя вважає за необхідне залишити заяву без руху та надати заявнику строк, достатній для усунення виявлених недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 185, 261, 318 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ПАТ «Запоріжжяобленерго», про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, - залишити без руху.

Запропонувати заявнику в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки.

Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Коломаренко К. А.