ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/569/25 Справа № 202/4609/24 Суддя у 1-й інстанції - . Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 21 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78578379.

Згідно з п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги, у тому числі до відповідача за договором позики № 78578379 від 21 січня 2023 року в сумі 48 000 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000 грн. сума заборгованості за відсотками.

21 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 3404987, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19102023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.10.2023 року до Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 19102023 в сумі 40 880,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 880,00 грн. сума заборгованості за процентами.

Всупереч умовам договору позики та кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Загальний розмір заборгованості за договором позики № 78578379 від 21 січня 2023 року та кредитним договором № 3404987 від 21 січня 2023 року становить 88 880,00 грн.

Просили стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 78578379та кредитним договором № 3404987 від 21 січня 2023 року в розмірі 88 880,00 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну заборгованість в сумі 88 880 грн, що складається із заборгованостей: за договором позики № 78578379 від 21 січня 2023 року, яка станом на 29.02.2024 року склала 48 000 грн., з яких: 12 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 3404987 від 21 січня 2023 року, яка станом на 29.02.2024 року склала 40 880 грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 880 грн. сума заборгованості за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що договір факторингу, укладений позивачем з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 14 червня 2021 року, а договір позики No78578379 від 21 січня 2023 року, тобто майже через 2 роки після укладення договору факторингу, та вимога не існувала станом на 14 червня 2021 року. Таким чином на момент укладення договору факторингу позивач не міг отримати від первісного кредитора право вимоги заборгованості по договору 21 січня 2023 року, якого не існувало. Доданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 14 червня 2021 року не підтверджує перехід права вимоги, оскільки не містить ні підпису ні печатки первісного кредитора.

Відсутні документи, що підтверджують як факт отримання грошових коштів, здійснені нарахування поза межами строку кредитного договору, без надання будь яких бухгалтерських документів.

По іншій вимозі, яка сформована позивачем по договору №3404987 від 21.01.2023 року з первісним кредитором ТОВ « Лінеура Україна» на підтвердження отримання права вимоги додано витяг, який не містить ні підпису ні печатки первісного кредитора, таким чином відсутні підстави вважати, що позивач набув права вимоги та має право на стягнення заборгованості у заявленому розмірі. Доданий акт прийому-передачі від 19 жовтня 2023 року, з якого неможливо встановити ні кількість осіб, ні загальну суму заборгованості, та документ під назвою витяг з реєстру боржників, який не засвідчено підписами обох сторін договору факторингу та не скріплено їх печатками, він містить лише підпис представника позивача, який не підписував зазначений договір факторингу, а тому долучений витяг не може вважатися належним та допустимим доказом передачі права вимоги до відповідача на користь позивача.

Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не відображено одиничну ціну відступлення права вимоги за договором № 3404987 від 21 січня 2023 року, не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 року, таким чином відсутні підтвердження (належні докази) здійснення переходу права вимоги за договором № 3404987 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 січня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

В розрахунках відсутній період, за який нарахована заборгованість, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачем.

Такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

Таким чином не надано та не доведено належними та допустимими доказами здійснення переходу права вимоги за договором позики № 78578379 від 21 січня 2023 року від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Сторони погодили термін кредитування строком на 30 днів, тобто у період з 21 січня 2023 року по 20 лютого 2023 року. А відповідачу були нараховані відсотки за період

поза межами строку кредитування, тобто по 26.07.2023 року.

Стосовно кредитного договору №3404987 від 21 січня 2023 року, текстові документи подані позивачем та покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного судового рішення на підтвердженні наявності зобов`язань відповідача та суми заборгованості в силу приписів ч.1 ст. 654, ч.2 ст. 1055 ЦК України є нікчемними, оскільки не містять ні особистого ні електронного підпису відповідача, а отже також не можуть бути належними та достовірними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Зокрема, з посиланням на доводи, аналогічні позовній заяві, зазначав, що ними доведено факт укладання ОСОБА_1 із ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, який підписаний апелянтом електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні зазначеного договору позики. Крім того, відповідачем не оспорено зазначені договори і вони є дійсними, а також відповідач не просив їх розірвати. З посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу ненадання первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування відповідачу коштів звертає увагу на те, що позивач не є первинним кредитором та не може володіти оригіналами касових та меморіальних ордерів і в рамках розгляду цієї справи не вирішується питання недійсність чи розірвання зазначених договорі. Також наголошує, що апелянт має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах позики, а тому має можливість надати виписку з рахунку для спростування доводів позивача про перерахування йому кредитних коштів.

З приводу нарахування процентів зазначав, що сторонами кредитного договору погоджено порядок їх нарахування та розмір, а також звернув увагу на положення договору про автопролонгацію його дії в разі неналежного виконання своїх обов`язків кредитором та зазначав, що позивач після відступлення права вимоги не здійснював жодних нарахувань та не збільшував розмір заборгованості, зокрема і за відсотками.

Для підтвердження факту відступлення первісними кредиторами на їх користь вимог до відповідача до позовної заяви ними було надано належні та допустимі докази.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити. Зокрема зазначає, що у відзиві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» навіть не спростовано, що за договором факторингу укладеному з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 14 червня 2021 року не могла бути передана заборгованість, оскільки її просто не існувало станом на 14 червня 2021 року.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 88 880,00 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не

підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником кредиторів, належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надав.

Проте такий висновок не в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 3404987, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Відповідно до умов даного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу, фінансовий кредит в сумі 7 000,00 гривень, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчій кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору.

Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора про що свідчить п.10 договору кредиту, реквізити та підпис сторін.

Пунктом 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що сума кредиту перераховується товариством протягом 2 робочих днів з моменту укладення договору. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3. договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством у особистому кабінеті.

19.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19102023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3404987 від 21.01.2023 року, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року.

Згідно з п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників

підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року та розрахунку заборгованості за договором позики № 3404987 від 21.01.2023 року сума заборгованості ОСОБА_1 становить 40 880грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 880 грн. сума заборгованості за відсотками.

Підписуючи кредитний договір № 3404987 від 21 січня 2023 року відповідач визнав надані фінансовою компанією умови даного договору, тарифи та правила. Тобто, сторонами при укладенні договору були досягнути усі істотні умови договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Вказаний електронний договір укладений відповідачем із кредитною установою шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» не був би укладений.

Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору.

Уклавши вказаний договір на умовах, викладених в ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі.

У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладанні договору на отримання фінансового кредиту .

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору № 3404987 від 21.01.2023 року, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак останній в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №3404987 у розмірі 40880 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірними кредитними договорами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання зобов`язань за цими договорами та набуття новим кредитором права вимоги, є безпідставними, оскільки договір факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 містить п.1.2, згідно якого право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3404987 від 21.01.2023 року, а саме договір відступлення первісним кредитором права вимоги №19102023 від 19 жовтня 2023 року, належним чином завірений акт прийому-передачі реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року, витяг з реєстру боржників за ним щодо ОСОБА_1 .

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитним договором №3404987 від 21.01.2023 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц. Як зазначає Верховний Суд у вказаній постанові: ..Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, в тому числі, відсутність доказів про отримання боржником такого повідомлення, на що посилається ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги, не припиняє зобов`язань сторін за договором, і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за договором на користь нового кредитора.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписував кредитний договір та не отримував кредитних коштів, апеляційним судом відхиляються, оскільки за нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Належними та допустимими доказами розміри заборгованості по тілу кредиту та відсотках, нарахованих відповідно до умов договору, апелянтом не спростовано.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що він незгоден з розрахунками позивача, однак ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляв та не спростував наданий розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, доказів наявності спору між сторонами щодо ненадання кредиторами коштів за кредитними договорами суду не надав, тому такі доводи не заслуговують на увагу.

Окрім того, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, і він мав можливість представити суду виписку із свого рахунку у підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.

Доводи апелянта про те, що нарахування процентів за спірними договорами не ґрунтуються на умовах договору також не беруться до уваги, оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до умов договору, що підтверджується матеріалами справи.

Також, слід зазначити, що не зважаючи на те, що вони не є первинною бухгалтерською документацією у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум кредитної заборгованості, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14 про те, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Доводи щодо не доведення належними та допустимими доказами права переходу до позивача права вимоги до боржника через надання витягу з реєстру боржників без підпису сторін не заслуговує на увагу з огляду на зазначені вище документи та наявний в матеріалах справи реєстр боржників до договору факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 року із зазначенням сум заборгованості аналогічних сумам, які зазначені в розрахунку заборгованості та витязі із реєстру боржників.

Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними вище кредитним договором, а саме договори відступлення первісним кредитором права вимоги №19102023 від 19 жовтня 2023 року, акт прийому-передачі реєстру боржників до цього договору, витяг з реєстру боржників за ним щодо ОСОБА_1 та сам реєстр боржників від 19.10.2023 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кредитний договір укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на їх укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Кредитні кошти за вказаними вище договорами надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом в особисто підписаній заяві, зокрема у п.2.1.

Враховуючи зазначене, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 з ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед цією фінансовою установою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Доводи сторони представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за спірним кредитним договорам, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до положень ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16 наголошено на тому, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт надання позичальнику грошових коштів первісним кредиторам підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема самим кредитним договором, який є дійсними в силу статті 204 ЦК України.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за договором позики №74857291 від 06 лютого 2022 року у розмірі 29380,47 грн, з огляду на наступне.

21 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78578379.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи правовідносини за договором позики №78578379 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 виникли 21 січня 2023 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №78578379, оскільки відповідач на час укладання договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором.

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 78578379, оскільки кредитний договір був укладений 21 січня 2023 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги за кредитним договорам, був укладений 14 червня 2021 року, тобто задовго до укладення кредитного договору.

За встановлених обставин відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №78578379 від 21.01.2023 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». На що не звернув уваги суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Зважаючи на вищевикладене, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" заборгованості за договором позики № 74857291

від 21.01.2023 року у розмірі 48000 грн. підлягає скасуванню та відмові у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено невідповідність висновків суду обставинами справи, то є підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування судового рішення з ухваленням нового рішення в скасованій частині.

За приписами ч.1. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 45,99%, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1392,71 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 88 880,00 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором №78578379 від 21 січня 2023 року у розмірі 48000 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 накористь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за кредитним договором №78578379 від 21 січня 2023 року у розмірі 48000 грн. відмовити.

Резолютивну частину рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розміру судового збору змінити з «3028 грн.» на « 1392,71 грн.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: