Справа № 139/313/24
Провадження № 22-ц/801/291/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 рокуСправа № 139/313/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майструк Наталії Романівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року, постановлену у складі судді Тучинської Н. В. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 16 липня 2024 року було вирішено позов задовольнити:

-зменшити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року у цивільній справі № 139/1016/16-ц;

-стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/8 його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

-відкликати без подальшого виконання виконавчий лист, що перебуває на виконанні в Літинському відділі ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що був виданий на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року у цивільній справі № 139/1016/16-ц.

10 вересня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення разом із заявою про поновлення пропущеного строку на звернення із такою заявою.

Поважність причин пропущення процесуального строку ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що на час проведення судових засідань вона перебувала у пологовому будинку та за станом здоров`я не могла брати участі у розгляді справи. Копію заочного рішення ОСОБА_2 отримала 01 серпня 2024 року. Окрім того вона здійснювала догляд за новонародженою дитиною та за станом здоров`я не могла подати заяву про перегляд заочного рішення у встановлений строк.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково: ухвалу місцевого суду від 17 вересня 2024 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву про перегляд заочного рішення було залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що заява відповідача про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є необґрунтованою, а вказані причини пропуску такого строку є неповажними.

Так, відповідно до розписки про отримання ОСОБА_2 повного тексту заочного судового рішення (а. с. 86), вона його отримала 30 липня 2024 року. А тому, з врахуванням положень ч. 3 ст. 284 ЦПК України, вона мала безспірне право до 19 серпня 2024 року на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

Доказів поважності причин неподання заяви про перегляд заочного рішення з 20 серпня до 10 вересня 2024 року ОСОБА_2 до Мурованокуриловецького районного суду не подала.

Щодо твердження відповідачки про перебування її в пологовому будинку на момент розгляду справи, то воно спростовується її ж доказами. Так, підготовче засідання 21 травня 2024 року було відкладено, з врахуванням термінів пологів (а. с. 47, 48), на 01 липня 2024 року (а. с. 50). Пологи відбулися 24 травня 2024 року (а. с. 102). Судове рішення у справі постановлено в судовому засіданні 16 липня 2024 року.

Наявність на утриманні новонародженої дитини також не є поважною причиною пропущення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Так, ця обставина не стала на заваді укладення 01 вересня 2024 року з адвокатом договору про надання правової допомоги. Крім того, всі попередні заяви по суті відповідач ОСОБА_2 подавала електронною поштою (а. с. 37, 47-48, 55), і вони були розглянуті та враховані судом під час ухвалення відповідних рішень.

До апеляційної скарги на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду від 17 вересня 2024 року ОСОБА_2 додала виписку з медичної карти хворого (а. с. 141) як доказ того, що ускладнення із здоров`ям завадили їй вчасно подати заяву про перегляд заочного рішення. Відповідно до такої виписки, ОСОБА_2 з 04 до 31 серпня 2024 року перебувала на амбулаторному лікуванні з післяпологовим маститом.

Такий доказ ніяким чином не спростовує позицію суду про те, що навіть у період амбулаторного лікування ОСОБА_2 мала можливість (у неї не було перешкод) використати всі можливі засоби для вчасного подання заяви про перегляд заочного рішення та подати її електронною поштою, як вона подавала всі попередні заяви по суті, які були розглянуті та враховані судом під час ухвалення відповідних судових рішень.

Суд критично оцінив доводи ОСОБА_2 про неможливість звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення у встановлені законом строки, і за таких обставин, не знайшов поважних причин для поновлення відповідачці процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Майструк Н. Р. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Шемета Т. М., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2025 року справу призначено до розгляду на 16 січня 2025 року у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Нехтування правом ОСОБА_2 на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення створює для неї реальні перешкоди у доступі до правосуддя, що є складовою права на справедливий суд.

Окрім того слід звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, згідно із яким відповідно до вимог ЦПК України суд першої інстанції має не залишати заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, а внаслідок її подання поза межами визначеного законом строку та за відсутності підстав для його поновлення залишити цю заяву без задоволення.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.41)»;

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення від 29.10.2015 у справі «Ustimeтko v. Ukraine», п.46)».

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду, належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами пропущення строку є причини, які не залежать від волі заявника та виключають (ускладнюють) можливість його звернення до суду із заявою у визначений законом строк.

Наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Поновлення строку на перегляд заочного рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України. Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Із матеріалів справи встановлено, що про судове провадження та зміст позовних вимог ОСОБА_2 було достеменно відомо.

Судові засідання неодноразово відкладалися, зокрема, за заявами відповідачки.

Про призначене судове засідання на 16 липня 2024 року ОСОБА_2 була повідомлена судом 01 липня 2024 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , із якої власноруч надсилала процесуальні документи до суду.

Копію заочного рішення Мурованокуриловецького районного суду вінницької області від 16 липня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 отримала на власну поштову адресу 30 липня 2024 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 86).

Отже, останнім днем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення з урахуванням ч. 3 ст. 284 ЦПК України було 19 серпня 2024 року.

Натомість заява про перегляд заочного рішення подана 10 вересня 2024 року.

До апеляційної скарги на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду від 17 вересня 2024 року ОСОБА_2 додала виписку з медичної карти хворого (а. с. 141), відповідно до якої з 04 серпня 2024 року до 31 серпня 2024 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів існування перешкод у поданні відповідної заяви у період до 03 серпня 2024 року у межах процесуального строку, а також поза межами строку після завершення амбулаторного лікування у період з 01 вересня 2024 року по 10 вересня 2024 року.

Також ОСОБА_2 не була позбавлена права скористатися правничою допомогу.

Відтак, апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зазначені ОСОБА_2 причини пропущення строку не є поважними, та звертає увагу, що такі вже були предметом розгляду апеляційного суду, їм була надана відповідна оцінка (постанова суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2024 року).

Жодних інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у апеляційній скарзі на ухвалу місцевого суду від 29 листопада 2024 року представник відповідачки не зазначає.

Щодо покликань у апеляційній скарзі на неврахування суд першої інстанції висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, згідно із яким відповідно до вимог ЦПК України суд першої інстанції має не залишати заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, а внаслідок її подання поза межами визначеного законом строку та за відсутності підстав для його поновлення залишити цю заяву без задоволення, то з цього приводу колегія суддів зазначає таке.

12 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду винесла постанову у справі № 756/11081/20.

Так, на переконання Великої Палати Верховного Суду, частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

Тим самим Велика Палата Верховного Суду повертається до такого варіанту тлумачення норм процесуального права, який послідовно використовувався судами з моменту запровадження інституту заочного розгляду справи, що є підставою для відступу від попереднього висновку, сформульованому у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16.

З огляду на викладене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсуніть підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Майструк Наталії Романівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ОСОБА_2 ..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Т. М. Шемета

В. В. Сопрун