ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/65/25 Справа № 711/4424/22 Категорія: 304060000Головуючий по 1 інстанції Піковський В.Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представники позивача адвокати Огородній Андрій Борисович та Ігнатенко Володимир Миколайович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Василенко Марина Володимирівна;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду),

в с т а н о в и в:

08.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.11.2009 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживала разом з чоловіком до моменту його смерті.

З 2014 року, після смерті її чоловіка вона залишилася сама і в м. Черкасах не мала інших родичів, окрім племінниці ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , з якими відносин не підтримувала, оскільки останні в минулому намагалися ошукати її та її чоловіка і заволодіти їхніми коштами.

У грудні 2018 року, під приводом відновлення родинних відносин, її періодично почали відвідувати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та начебто з турботою про неї давали якісь пігулки, при цьому нав`язали укладення з ними договору довічного утримання, навіть приводили нотаріуса, але вона відмовилась.

Вказує, що у січні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з нотаріусом та її помічницею, прийшли до неї ( ОСОБА_1 ) у квартиру і почали переконувати її у необхідності підписання договору догляду за нею, який вона під їхнє вмовляння і підписала.

За вказаних обставин, був укладений договір довічного утримання (догляду) від 09.01.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В., зареєстрований в реєстрі № 58.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , взамін чого ОСОБА_2 , зобов`язується забезпечувати утримання та доглядом довічно ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що від моменту підписання договору довічного утримання (догляду) відповідач ОСОБА_2 систематично не виконує його умови.

Після набуття права власності на квартиру позивача, ОСОБА_2 почала користуватися нею для задоволення власних потреб, без її згоди вселила свою доньку ОСОБА_3 та своїх онуків, що перешкоджало їй вільно проживати у квартирі.

Вказує, що ОСОБА_2 тиснула на неї і примушувала покинути квартиру та переїхати у Дахнівку до неї, щоб її донька та онуки не були обтяжені її присутністю, тим самим одночасно прагнула її ізолювати від єдиних знайомих у м. Черкаси її сусідів по будинку, хотіла позбавити її можливості з ними спілкуватися, а у разі потреби звернутися до них за допомогою. Після її відмови виїхати з квартири, ОСОБА_2 почала дуже погано до неї ставитися, ображала її як словесно так і фізично, обмежувала її у пересуванні та вільному спілкуванні з іншими людьми.

Нестерпні умови проживання призвели до різкого погіршення стану її здоров`я, задишка ставала частішою, від пігулок, які давали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпочиналися затяжні головні болі, вона почала втрачати координацію, їй стало скрутно самостійно пересуватися. Не дивлячись на її хвороби, ОСОБА_2 навіть не подбала про залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо).

Позивач зазначає, що під час одного із скандалів, у грудні 2020 року, ОСОБА_2 її навмисно штовхнула рукою від чого вона впала на підлогу та зламала шийку лівого стегна. Відповідач викликала швидку, однак залякавши її заборонила розповідати справжню причину травми, після чого її доправили до третьої лікарні де прооперували.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не тільки не забезпечує її належними медикаментами та лікарськими засобами, а і робить все можливе щоб стан її здоров`я погіршувався.

Постійне нелюдське відношення відповідача до неї, нестерпні знущання та насилля, різке погіршення самопочуття від її дій, постійних страх за своє життя, спонукало її звернутися з відповідними заявами до правоохоронних органів. За весь період дії договору довічного утримання відповідач не забезпечувала одягом та взуттям придатним для носіння, тобто умова про вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення її всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами не виконувалась.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і не виконує належним чином умов договору довічного утримання, що є порушенням її законних прав, за захистом яких вона вимушена звернутися до суду.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 істотних умов договору відсутності матеріального забезпечення та догляду, позивач вважає, що її права підлягають захисту шляхом розірвання договору довічного утримання (догляду), тому саме такий спосіб захисту прав є ефективним та відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного позивач просить суд розірвати договір довічного утримання укладений 09.01.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В., зареєстрований в реєстрі за № 58.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання (догляду) від 09 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В., зареєстрований в реєстрі за №58.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що на підтвердження своїх вимог остання надала суду: заяви про неодноразове звернення до відділу поліції про вчинення неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 відносно неї. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено факт не проживання ОСОБА_1 з серпня 2022 року у власній квартирі у зв`язку з вчиненням відповідачкою психологічного тиску та погроз щодо останньої.

ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань за договором довічного утримання, окрім посилання на власне бажання та штучні перешкоди з боку позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено при недотриманні норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що наведені в позовній заяві обставини щодо неналежного виконання відповідачем договору довічного утримання підлягали доведенню позивачем та мали бути встановлені та перевірені судом на підставі зібраних доказів, чого не було зроблено зі сторони позивача та суду.

Не погоджуючись з доводами позивача щодо неналежного виконання договору довічного утриманні скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що протягом дії договору неодноразово відвідувала разом із позивачем медичні заклади, як у сімейного лікаря, так і у профільних лікарів, перебувала з нею на стаціонарному лікуванні та забезпечувала її лікування, що підтверджується виписками із медичної картки хворого,

Вважає, що матеріалами цивільної справи підтверджується, що відповідачем виконувався обов`язок щодо утримання спірної квартири в належному технічному стані, здійснення оплати комунальних послуг, забезпечення позивача харчуванням та необхідними речами.

Надані позивачем звернення до правоохоронних органів в серпні 2022 року щодо вчинення до неї фізичного насильства з боку відповідача не є належними доказами на підтвердження тих обставин, які в них зазначені, оскільки не підтверджують встановленого факту вчинення таких дій відповідачем.

Вказує, що з серпня 2022 року позивач вчиняє дії, що свідчать про ухилення від отримання догляду, що підтверджуються показами свідків допитаних під час судового розгляду.

Від представника позивача адвоката Ігнатенка В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним дослідженням матеріалів справи та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України.

Зазначає, що скаржник в апеляційній скарзі не вказує, які саме норми матеріального чи процесуального права були порушені, в чому полягає необ`єктивність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції чи які докази були незаконно не приєднанні чи відхилені, що призвело до постановлення незаконного рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що 09.01.2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. та зареєстрований в реєстрі № 59.

Згідно п. 1 договору довічного утримання, ОСОБА_1 (Відчужувач) передала у власність ОСОБА_2 (Набувачеві), а ОСОБА_2 (Набувач), прийняла у власність квартиру за АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати утриманням та доглядом довічно ОСОБА_1 на умовах встановлених даним договором (т.1, а.с.10)

Відповідно до пункту 4 договору ОСОБА_2 (Набувач) зобов`язалася надавати ОСОБА_1 (Відчужувачу) довічне матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування).

Догляд (опікування), що надається Набувачем Відчужувачу, включає в себе: забезпечення Відчужувача харчуванням, медикаментами та лікарським засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг зазначеної квартири; надання будь-якої іншої допомоги; прибирання квартири, підтримання належного технічного стану квартири; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення Відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, тощо.

Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати Відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно.

Набувач гарантує емоційну підтримку та підтримку душевного стану Відчужувача (т.1, а.с.10).

Відповідно до п. 11 вказаного договору, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за добровільною згодою обох сторін, в іншому випадку, лише за рішенням суду (т.1, а.с.11).

ОСОБА_1 звертаючись в суд з даним позовом позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 свої обов`язки згідно договору довічного утримання не виконує, у зв`язку з чим просить розірвати договір довічного утримання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до відділу поліції про вчинення неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 відносно неї (т.1, а.с.17-27).

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника від 21 липня 2022 року винесеного інспектором СДДН ВП Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області л-нт ОСОБА_4 , ОСОБА_2 скоїла домашнє насильство стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме: закривала в квартирі, вчиняла психологічний тиск, погрожувала (т.1, а.с. 28).

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 09.00 год. 22.07.2022 року до 09.00 год. 31.07.2022 року (т.1, а.с. 28).

Згідно листа Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області від 13.07.2023 року, за заявою ОСОБА_1 від 20.07.2022 року (справа № 757/21696/22-к) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26.08.2022 року зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР. По даному факту розпочато досудове розслідування , відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 від 28.02.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 129, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 146 КК України (т.1, а.с.223).

З серпня 2022 року ОСОБА_1 повністю припинила спілкування з ОСОБА_2 та переселилася жити до сусідки ОСОБА_5 , що проживає в квартирі АДРЕСА_3 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття, не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування приписів статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 18 травня 2022 року у справі № 759/10079/19-ц та від 04 липня 2024 року у справі № 756/11502/21.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції, враховуючи умови договору довічного утримання, а також встановлені у справі обставини, керувався тим, що істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили: забезпечення відчужувача харчуванням, медикаментами та лікарським засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг зазначеної квартири; надання будь-якої іншої допомоги; прибирання квартири, підтримання належного технічного стану квартири; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, тощо. Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати Відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. (т.1, а.с.10).

Задовольняючи позов про розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанції, врахував правову природу договору довічного утримання, проаналізували умови договору, приписи статті 755 ЦК України та підстави позову, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належного виконання відповідачем умов договору, які закріплені сторонами у пункті 4 договору довічного утримання.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження позовних вимог про розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, ОСОБА_1 надала суду заяви про неодноразове звернення до відділу поліції про вчинення неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 відносно неї (т.1, а.с.17-27).

Згідно вказаних заяв, ОСОБА_1 зазначала про шахрайські дії ОСОБА_2 та те, що вона не виконує своїх обов`язків, передбачених договором довічного утримання від 09.01.2019 року, що полягає в незабезпеченні належним харчуванням, незабезпеченням медичного лікування, заборона спілкування з сусідами та будь-ким.

Згідно повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 замикає та заклеює скетчем вхідні двері, щоб ОСОБА_1 не могла вийти з домоволодіння, тобто обмежує її у свободі пересування та праві на вільний вибір місця проживання.

На підтвердження жорстокого поводження ОСОБА_2 з ОСОБА_1 остання надала суду терміновий заборонний припис, згідно якого ОСОБА_2 скоїла домашнє насильство стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме: закривала в квартирі, вчиняла психологічний тиск, погрожувала (т.1, а.с. 28).

Під час розгляду справи судом встановлено, що з серпня 2022 року ОСОБА_1 повністю припинила спілкування з ОСОБА_2 та переселилася жити до сусідки ОСОБА_5 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 , що не заперечується сторонами. Вказана обставина свідчить про те, що з серпня 2022 року відповідач ОСОБА_2 взагалі не забезпечує позивачку харчуванням, одягом, засобами особистої гігієни, ліками та не здійснює за останньою належного догляду.

Згідно п. 4 договору довічного утримання серед обов`язків ОСОБА_2 є зобов`язання безкоштовно забезпечувати відчужувача житлом у квартирі, яка їй передана за даним договором, довічно. Набувач гарантує емоційну підтримку душевного стану Відчужувача (т.1, а.с.10)

З уварюванням вищевикладених обставин справи, того факту, що ОСОБА_1 на момент подачі позову не проживає у вказаній квартирі згідно договору, факту неодноразових заяв ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо недобросовісних та неправомірних дій відповідача, що свідчить про недотримання емоційної підтримки душевного стану позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, встановивши, що відповідачем порушені умови договору довічного утримання.

Доводи скаржника стосовно того, що наведені позивачем обставини щодо неналежного виконання відповідачем договору довічного утримання жодними доказами не доведені не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються матеріали справи.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на допомогу ОСОБА_1 в 2018 році відповідно до якої ОСОБА_2 на особисті прохання здійснювала за позивачкою догляд, постійно навідуючись до неї, взявши на себе всі витрати по догляду, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки предмет даного позову є договір довічного утримання, який укладений 09.01.2019 року,

Інші посилання скаржника як на підставу належного виконання умов договору довічного утримання, такі як відвідування із позивачем медичних закладів, лікарів за період 17.09.2019 по 21.01.2020 року, утримання квартири, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані доводи свідчать лише про надання допомоги позивачеві в певний проміжок часу, а не на постійній основі.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 січня 2025 року.

Судді