Справа № 569/3056/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю представника позивача Вічної І.М.,

представника відповідача Жуковського О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС про стягнення збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вічну І.М. звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС про стягнення збитків та моральної шкоди в якому просить: стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 671 230, 80 грн., у т.ч 651 230, 80 грн. - спричинених збитків та 20 000,00 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/21/1/053428 від 09 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_1 придбала транспортний засіб - автомобіль марки AUDI Q5, 2010 року випуску, тип ТЗ - легковий - загальний/CAR - GENERAL універсал - В, VIN - код НОМЕР_1 . У зв`язку з військовим вторгненням 24 лютого 2022 року рф в Україну, в період 24-27 лютого 2022 року ОСОБА_1 виїхала з України. Придбаний у вересні 2021 року транспортний засіб AUDI Q5, 2010 року випуску, а також ключі та оригінал свідоцтва про реєстрацію належного позивачці транспортного засобу залишились за місцем її проживання в Україні (ключі та свідоцтво в квартирі АДРЕСА_1 , а автомобіль - на паркувальному майданчику). Вказує, що після повернення в травні 2023 року в Україну вона виявила відсутність транспортного засобу, у зв`язку з чим звернулася до правоохоронних органів, підозрюючи у протиправних діях колишнього родича, який мав доступ до її квартири, а отже міг взяти ключі від авто та скористатися транспортним засобом. За наслідками отримання відповідей на адвокатські запити встановлено, що продаж належного позивачці транспортного засобу здійснила від власного імені відповідачка по справі - ФОП ОСОБА_2 , яка, діючи як суб`єкт господарської діяльності, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, використавши договір комісії від 23 вересня 2022 року та акт технічного стану, складеного під час приймання на комісію т/з з підробленими в них підписами позивачки, за договором купівлі-продажу від 24 вересня 2022 року здійснила продаж на користь ОСОБА_3 належного позивачці транспортного засобу AUDI Q5, 2010 року випуску. Копії договору комісії від 23 вересня 2022 року та договору купівлі-продажу від 24 вересня 2022 року було отримано за адвокатським запитом № 21/10/23 від 10.10.2023 року у вигляді незасвідчених копій від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області. Копію договору купівлі-продажу від 24 вересня 2022 року також було отримано у відповідь на адвокатський запит від Територіального сервісного центру № 5643. При цьому, адвокатські запити № 28/10/23 та № 41/12/23 , адресовані ФОП ОСОБА_2 , з вимогою надати належним чином засвідчені копії вказаних та інших документів, були відповідачкою проігноровані: запит № 28/10/23 - залишено без відповіді, а повторний запит № 41/12/23 - відповідачка не отримала.

На думку позивачки, з огляду на фактичні обставини, найбільш ефективним, справедливим та законним способом захисту її прав у спірних правовідносинах є стягнення з ФОП ОСОБА_2 збитків, спричинених незаконним відчуженням відповідачкою належного позивачці транспортного засобу. Оскільки у вересні 2022 року позивачка перебувала за межами України, а отже, не могла бути присутня у м. Рівне за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 ,- а остання достеменно знала, що договір комісії від 23.09.2022 року та акт технічного стану ОСОБА_1 не підписувала. З листа Головного сервісного центу МВС № 31/2327АЗ- 28710-2023 від 12.12.2023 слідує, що після укладання 24 вересня 2022 року ФОП ОСОБА_2 договору купівлі-продажу № 6318/22/009307 належного позивачці транспортного засобу AUDI Q5, станом на 11 грудня 2023 року авто впродовж 2023 року було перепродане чотири рази, а саме: 05.01.2023 на ОСОБА_4 ; 16.02.2023 на ОСОБА_5 ; 21.05.2023 на ОСОБА_6 ; 08.06.2023 на ОСОБА_7 .

Оскільки з моменту відчуження відповідачкою належного позивачці транспортного засобу у нього змінилося п`ять власників, витребування авто в останнього набувача, щодо якого у позивачки немає жодних підстав вважати, що він міг бути обізнаним про незаконність договору купівлі-продажу від 24.09.2022 року, укладеного ФОП ОСОБА_2 , може цілком розцінюватися як неправомірне втручання у право власності. Також внаслідок тривалої експлуатації транспортного засобу іншими особами, на момент його ймовірного повернення ОСОБА_1 за судовим рішенням, - авто не буде у тому ж стані, в якому воно було на момент вибуття із власності позивачки, а отже, належне відновлення прав позивачки у такому випадку не відбудеться.

Також позивачка стверджує про те, що незаконними діями відповідачки їй завдано моральної шкоди. Самостійним стресом для позивачки стало відверте ігнорування відповідачкою адвокатських запитів, які направлялися з метою отримання від ФОП ОСОБА_2 інформації та копій документів, що стосувалися продажу належного позивачці транспортного засобу AUDI Q5, 2010 року випуску. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 20 000, 00 гривень.

Ухвалою суду від 14.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

04.03.2024 року представником ГСЦ МВС подано письмові пояснення, в яких вказує, що 27 вересня 2022 року у ТСЦ МВС № 5643 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області здійснено перереєстрацію транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 , на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору комісії № 6318/22/009391 від 23 вересня 2022 року та договору купівлі-продажу, укладеного суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 за № 6318/22/009307 від 24 вересня 2022 року. За умовами вказаного договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , що зареєстрований за власником. Відповідно до вимог чинного законодавства адміністратором ТСЦ МВС №5643 у встановленому порядку були проведені всі необхідні перевірки і підстави, за наявності яких забороняється перереєстрація автомобіля на нового власника не було виявлено. Отже, у зв`язку із відсутністю підстав для відмови у наданні адміністративної послуги, адміністратор ТСЦ МВС № 5643, керуючись виключно нормами законодавства, здійснив 27 вересня 2022 року реєстрацію вказаного транспортного засобу за гр. ОСОБА_3 . В подальшому, як слідує з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, щодо транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 містяться відомості щодо перереєстрації на нових власників, а саме: на ОСОБА_4 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зазначають, що 04 січня 2024 року у зв`язку з проведенням досудового розслідування за № 0000855 від 20 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України, дізнавачем ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Крижової О.Г. від 11 грудня 2023 року № 569/19277/23 року здійснено тимчасовий доступ до речей і документів та вилучено оригінали документів згідно опису, які стали підставою для проведення 27 вересня 2022 року перереєстрації транспортного засобу AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . В обґрунтування клопотання дізнавачем зазначено, що «в ході досудового розслідування встановлено, що до чергової частини Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що чоловік її сестри ОСОБА_10 , 1998 р.н. підробив документи, а саме договір купівлі-продажу належного їй транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .». А тому у разі встановлення за результатами розгляду вказаного кримінального провадження, що зазначений договір купівлі-продажу на вищезазначений транспортний засіб був підробленим, тобто є недійсним, усі реєстраційні операції, укладені після дати вказаного договору (29 вересня 2022 року) із транспортним засобом будуть скасовані, а транспортний засіб має бути повернутий ОСОБА_1 . Таким чином вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки обставини про можливе вибуття транспортного засобу із володіння поза її волею у незаконний спосіб підлягають перевірці в межах відкритого кримінального провадження за її ж заявою.

03.04.2024 р. від відповідача ФОП ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, вважає позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що за весь період своєї підприємницької діяльності вона жодного договору не укладала без присутності власника автомобіля або за наявності належно засвідченої довіреності на вчинення певних дій, а також завжди вимагала оригінал паспорта власника ТЗ та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вважає, що позивач не надав підтвердження факту відсутності її в Україні станом на день укладення договорів, оскільки до позову була долучена лише часткова копія закордонного паспорту, яка не є фактичним доказом відсутності позивача на території України. Крім того, до матеріалів справи позивачем був долучений лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 20/10/23 від 10.10.2023 року в якому вказана інформація про позивача, яка в`їхала на територію України 23.02.2022 року о 6.32 год. через пропускний пункт «Краківець». Наступним записом даного документу є в`їзд до України через пропускний пункт «Краківець» 10.05.2023 року ОСОБА_1 о 7.18 год. З відповіді на адвокатський запит адвоката Вічної І.М. з Адміністрації державної прикордонної служби України вказано, що станом з 25.02.2024 року до 15.03.2022 року включно, відповідно до ст.11 Закону України «Про прикордонний контроль», у діючих пунктах пропуску було запроваджено спрощення прикордонного контролю у зв`язку з непередбачуваним збільшенням інтенсивності руху, що стало наслідком військової агресії з боку російської федерації. Таким чином, спрощення прикордонного контролю полягало у тимчасовій відмові від виконання окремих дій і заходів прикордонного контролю, зокрема невнесення до баз даних інформаційно - комунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1» інформації про громадян України, які слідували на виїзд з України, що дозволило пришвидшити евакуацію людей задля збереження їх життя та здоров`я.

Відповідач вважає, що наявність частини копії паспорту у матеріалах справи, а також відсутність будь - яких комунікаційних документів з ЄС не доводить факту відсутності на території України позивача зважаючи на вищезгадану інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 20/10/23 від 10.10.2023 року. 09.09.2021 року ОСОБА_1 придбала легковий автомобіль AUDI Q5 реєстраційний номер НОМЕР_4 за 20000,00 гривень згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6329/21/0521101 у свого родича ОСОБА_10 . Продаж транспортного засобу AUDI Q5, 2010 року випуску від 24.09.2022 року здійснено за 46528 грн. Вимагаючи відшкодування з відповідача збитків у розмірі вартості проданого автомобіля заявленого саме позивачем, у розмірі 651 230,80 грн., позивач не довела факт вчинення відповідачем неправомірної дії, яка є у причинному зв`язку із завданою шкодою, оскільки договір купівлі-продажу укладався виключно при наявності паспорта громадянина України, свідоцтва про реєстрацію, ідентифікаційного номера та у присутності власника автомобіля. Сторона відповідача вважає, що позивач намагається ввести суд в оману використовуючи своє право на захист виключно у особистих неприязних стосунках з її родичем ОСОБА_10 , обравши спосіб захисту викладений у позові. У разі встановлення за результатами розгляду вказаного кримінального провадження, що зазначений договір купівлі - продажу на вищезазначений транспортний засіб був підробленим, тобто є недійсним, усі реєстраційні операції, укладені після дати вказаного договору (29.09.2022 р.) із транспортним засобом будуть скасовані, а транспортний засіб має бути повернутий позивачці. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки обставини про можливе підроблення документів та про вибуття транспортного засобу із володіння поза її волею у незаконний спосіб підлягають перевірці в рамках кримінального провадження за вже існуючою заявою.

Ухвалою суду від 03 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що позивач не підписувала договір-комісії від 23.09.2022 року та договір купівлі-продажу від 24.09.2022 року транспортного засобу Ауді Q5, оскільки в цей час вона перебувала за кордоном. Даний транспортний засіб був перереєстрований п`ять разів. Вказала, що відповідач безпідставно заволоділа майном позивачки (автомобілем) та здійснила його продаж. Повернення майна відповідачкою неможливо у зв`язку з подальшим багаторазовим його відчуженням, а тому належним та ефективним способом захисту з врахуванням принципу процесуальної економії, який відповідає характеру порушення та виступає мірою відповідальності саме тієї особи, внаслідок якої майно права позивачки були порушенні, є відшкодування відповідачем вартості втраченого майна та відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що своїми діями відповідач завдала позивачу шкоди, оскільки договір комісії та договір купівлі-продажу транспортного засобу укладався виключно при наявності оригіналів документів. Відповідач оформлювала/вносила дані на підставі наданих власником транспортного засобу оригіналів документів таких як: паспорт, РНОКПП власника транспортного засобу, свідоцтво про право власності на транспортний засіб. При цьому проводилась перевірка транспортного засобу по базі НАІС МВС України, і жодних обмежень, заборон та арештів по вказаному автомобілю не було виявлено.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головного сервісного центру МВС в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу № 6329/21/1/053428 від 09.09.2021 року який підписаний між суб`єктом господарювання ТОВ «Бімер», який є комісіонером та діяв у відповідності до п. 8 Постанови КМУ № 1288 від 07.09.1998 року та на підставі укладеного з власником ТЗ договору комісії № 6329/21/1/053428 від 08.09.2021 року надалі продавець ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_1 . У вказаному договорі ОСОБА_1 придбала легковий автомобіль AUDI Q5 реєстраційний номер НОМЕР_4 . Згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6329/21/0521101 від 09.09.2021 року позивач придбала легковий автомобіль AUDI Q5 реєстраційний номер НОМЕР_4 у ОСОБА_10 за 20 000,00 гривень.

Відповідно до копії Договору комісії №6318/22/009391 від 23 вересня 2022 року ФОП ОСОБА_2 , надалі «Комісіонер», яка діє з одного боку та ОСОБА_1 , надалі «Комітент» уклали Договір комісії, відповідно до якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 09.09.2021 року за ціною 46528,00грн.

За умовами п.п.1.2, 1.3 Договору належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладання договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Зазначені обов`язки Комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним правочином. За виконання Комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим Договором Комітент зобов`язується сплатити Комісіонеру комісійну плату у розмірі 400 грн. в строк до 3 робочих днів.

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу № 6318/22/009307 від 24 вересня 2022 року укладеного ФОП ОСОБА_2 , яка діє комісіонером та діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договір комісії №6318/22/009391 від 23 вересня 2022 року, надалі Продавець, з однієї сторони та ОСОБА_3 надалі Покупець з другої сторони уклали Договір відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб AUDI Q5, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , VINкод НОМЕР_5 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 46 528,00грн.

Як слідує з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, щодо транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 містяться відомості щодо перереєстрації на нових власників, а саме:

-05 січня 2023 року ТСЦ № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 ;

-16 лютого 2023 року ТСЦ № 3243 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області здійснено перереєстрацію на нового власника ОСОБА_5 ;

-07 червня 2023 року ТСЦ № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_6 ;

-09 червня 2023 року ТСЦ № 3246 РСЦ ГСЦ МВС в Київській області транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона не підписувала з відповідачкою акт технічного стану авто та договір комісії від 23.09.2022 року, відповідно - не погоджувала істотних умов цього договору, і взагалі не виявляла намірів передати свій автомобіль на реалізацію та продати його.

До матеріалів справи позивачем долучено звіт експертного автотоварознавчого дослідження ринкової вартості транспортного засобу ФОП «Давиденко» від 29.01.2024 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля AUDI Q5 реєстраційний номер НОМЕР_4 VIN№ НОМЕР_2 на 24 вересня 2022 року подібного за своїми якостями становить 651 230,80грн.

Крім цього, стороною позивача вже під час розгляду справи по суті долучені копії закордонного паспорту ОСОБА_1 з відмітками про те, що позивач у період укладення договорів перебувала за кордоном.

Представник відповідача заперечував щодо визнання зазначеного доказу належним та допустимим, оскільки така інформація не підтверджена іншими офіційними джерелами (консульством відповідної країни, присвоєння статусу біженця, тощо).

З отриманої інформації Державної прикордонної служби України №20/10/23 від 10.10.2023 року убачається, що позивач вїхала на територію України 23.02.2022 року через пункт Краківець, наступний вїзд до України здійснила через пропускний пункт Краківець 10.05.2023 року.

Щодо суті спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статями 317, 319 ЦК України визначено, що власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2023 у справі №607/8879/21 викладено наступне.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

У свою чергу під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

За пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Таким чином, якщо власник із власної волі передав (вручив) рухому річ іншій особі, що мало наслідком позбавлення можливості впливу на таку річ, таку ситуацію слід кваліфікувати як вибуття рухомої речі з володіння власника за його волею.

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Якщо воля на передачу володіння мала місце і потім відповідна річ була відчужена (неважливо - особою, якій власник передав володіння, чи будь-якою іншою особою), то задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача цієї речі виключається.

При цьому відсутні підстави стверджувати, що має йтися лише про таку втрату володіння річчю з волі власника, яка зумовлена наданням власником іншій особі права розпоряджатися цією річчю, адже змішування волі власника на передання речі у фактичне володіння іншої особи та мотивів такого передання є неприпустимим. Так само не має значення, чи була відповідна річ передана власником у володіння іншої особи на певному правовому титулі чи без установлення такого.

Цей підхід ґрунтується на давній максимі германського права «Hand muss Hand wahren» (нім.: «рука за руку відповідає»), що означає: лише речі, які буквально вийшли з рук власника проти його волі, можуть бути витребувані. Натомість речі, які були власником добровільно передані особі, яка їх відчужила (чи втратила з подальшим відчуженням іншою особою), не можуть бути витребувані в добросовісного набувача.

Верховний суд у постанові зазначає, що власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 суду показала, що вона є фізичною особою підприємцем. 23.09.2022 р. вона уклала з ОСОБА_1 договір-комісії. При укладенні даного договору ОСОБА_2 перевірила чи не перебуває транспортний засіб в розшуку, чи є заборони на відчуження, арешти. При оформленні договору їй надавався оригінал паспорту ОСОБА_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Примірник договору ОСОБА_2 віддала людині яка купила транспортний засіб, інший примірник в сервісний центр. За надані послуги ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 400 грн., кошти за автомобіль від покупця отримувала не вона, а власник який продав автомобіль.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона працює разом з ФОП ОСОБА_2 в одному кабінеті. Свідок оформлювала договір комісії 23.09.2022 року і договір купівлі-продажу. Обов`язково для оформлення договорів надався паспорт особи власника транспортного засобу та оригінал технічного паспорту. Договір комісії і договір купівлі-продажу готували по два екземпляри.

Позивач ОСОБА_1 як свідок суду показала, що в 2020 році вирішила придбати автомобіль. Вона попросила чоловіка сестри ОСОБА_10 поїхати з нею придбати автомобіль. При купівлі автомобіля Договір укладали на ОСОБА_13 , пізніше в 2021 році автомобіль був переоформлений на неї. Позивач дозволяла ОСОБА_14 користуватися автомобілем. 25 лютого 2022 року як почалась війна вона виїхала за кордон. Власну квартиру і автомобіль залишила в користування сестрі, щоб в разі небезпеки їх сімя могла б виїхати за кордон. Пізніше чоловік сестри ОСОБА_13 їй повідомив, що автомобіль в ремонті, тоді вона йому на ремонт перераховувала кошти. Коли повернулась з-за кордону, виявила відсутність автомобіля і звернулася в поліцію. Їй повідомили, що автомобіль був давно проданий ФОП ОСОБА_15 . Також дізналась, що автомобіль був перепроданий декілька разів. Про витребування автомобіля у останнього власника ОСОБА_1 не зверталась. Довіреність ОСОБА_16 чи своїй сестрі на відчуження автомобіля нею не видавалась.

До матеріалів справи долучена копія ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області Крижової О.Г. від 11 грудня 2023 року № 569/19277/23 року про тимчасовий доступ до речей і документів у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000855 від 20.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. В обґрунтування клопотання дізнавачем зазначено, що «в ході досудового розслідування встановлено, що до чергової частини Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 27.09.2023 чоловік її сестри ОСОБА_10 , 1998 р.н. підробив документи, а саме договір купівлі-продажу належного їй транспортного засобу марка/модель AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .».

На підставі вищазазначеної ухвали старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУПП в Рівненській області ОСОБА_17 04.01.2024 року були вилучені документи у приміщенні ТСЦ №5643 з приводу перереєстрації транспортного засобу AUDI Q5, 2010 року випуску, VIN № НОМЕР_2 (згідно опису до протоколу тимчасового доступу вилучено 15 аркушів, з них примірники договір комісії №6318/22/009391 від 23 вересня 2022 року, договір купівлі-продажу № 6318/22/009307 від 24 вересня 2022 року).

Суд звертає увагу, що на виконання ухвали суду від 23 травня 2024 року про витребування у відповідача ФОП ОСОБА_2 оригіналу договору комісії від 23.09.2022 року щодо продажу AUDI Q5, 2010р. д.н.з ВК3300CM; оригіналу акту технічного стану транспортного засобу, складеного під час приймання на комісію т/з AUDI Q5, 2010 д.н.з НОМЕР_6 та інших документів які стосувалися перереєстрації ТЗ, відповідач суду не надав, обґрунтовуючи тим, що оригінали договорів з іншими документами були передні до сервісного центру МВС, а у відповідача документи залишились в електронному вигляді.

Через відсутність оригіналів документів представник позивача відмовилась від клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, при цьому судом було роз`яснено всім учасникам, що оригінали запитуваних документів перебувають у матеріалах досудового розслідування.

В матеріалах справи відсутній висновок експерта, що підпис в договорі комісії від 23.09.2022 року не належить ОСОБА_1 , відсутні докази про те: чи мала відповідач реальний доступ до транспортного засобу; чи отримувала кошти від першого власника ОСОБА_3 . Також відсутні відомості щодо результатів досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 про підробку документів.

Таким чином на час розгляду справи в суді позивачем не доведено, що вибуття з її володіння транспортного засобу відбулося поза її волею у незаконний спосіб.

Власник майна має право звернутись з відповідним позовом до особи, якій добровільно передав транспортний засіб.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Такі висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 27 червня 2018 року (справа №742/3315/16-ц), від 02 червня 2021 року (справа №761/44057/19).

Вимогами статті 12 ЦПК України встановлено: 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що виключно діями Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , їй як власнику транспортного засобу завдані збитки матеріальної та моральної шкоди в розмірі 671 230, 80 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України,витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС про стягнення збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_2 , код НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС, адреса: 04085, м.Київ, вул.Лук`янівська, буд.62, .

Повний текст рішення виготовлено 17.01.2024 року.

Суддя Харечко С.П.