Дата документу 16.01.2025
Справа № 334/8355/24
Провадження № 2/334/323/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Мазаєвій Д.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 30.09.2011 року.

10.06.2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2024 року шлюб розірваний.

Під час розгляду вказаної справи позивачка дізналася про продаж відповідачем автомобіля Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 .

Автомобіль був проданий 8.05.2024 року без згоди позивачки, а гроші отримані від продажу витрачені відповідачем на власний розсуд та не на потреби родини, оскільки сторони проживали у різних країнах та не вели спільного господарства.

Позивачка просить суд в порядку поділу спільного нажитого майна подружжя автомобіля Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію частини його вартості в розмірі 118850 грн. та судові витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи, витрати на правничу допомогу, судовий збір.

Позивачка в судове засіданні не з`явилася, повідомлена належним чином

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Та надав пояснення, що відповідають обставинам зазначеним у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду наданий відзив відповідно до якого, позовні вимоги відповідач не визнав. Вказав, що Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 був придбаний у період шлюбу з особисті кошти відповідача, які він отримав від продажу автомобіля CHERY KIMO SQR7130S12, 2008 року випуску, який не мав статусу спільного майна подружжя. Вказаний автомобіль був проданий 24.06.2016 року за 80000 грн.

Спірний автомобіль Ford Focus C-Max, 2006 року випуску був придбаний за 15000 грн., що підтверджується відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській області.

Таким чином автомобіль Ford Focus C-Max, 2006 року випуску не є спільною власністю подружжя.

З урахуванням наведеного не підлягають задоволенню позовні вимоги також і в частині стягнення судових витрат.

Представник відповідача заперечував щодо можливості задоволення позовних вимог з мотивів викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи з вимог діючого законодавства, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30.09.2011 року.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний.

Шлюбні відносини сторони не підтримують з квітня 2024 року.

Відповідно до відповіді №31/29 від 13.09.2024 року РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях автомобіль Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 15.09.2016 року був зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 7.09.2016 року. 8.05.2024 року на підстав договору купівлі-продажу від 8.05.2024 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_5 .

Зазначені обставини визнаються та не заперечуються сторонами по справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Згідно з положенням ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому, поділу підлягає, майно, яке перебуває у власності подружжя на час його поділу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний відповідачем під час шлюбу автомобіль марки Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 118850 грн.

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя, а тому автомобіль є його особистою приватною власністю є неспроможними, адже в силу положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян та кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України).

Згідно з пунктом 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 23 та 24 вказаної постанови пленуму Верховного суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми Сімейного кодексу України у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю кожного з них.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 цього Кодексу.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Зазначені норми закону також свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, та Великої палати Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Матеріали справи не містять належних доказів придбання спірного автомобіля за особисті кошти скаржника, тож суд дійшов висновку, що відповідачем не спростував презумпцію спільності доходів та набутого в період шлюбу майна.

Щодо вартості автомобіля слід зазначити, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18) та у постанові від 1.10.2024 року у справі №686/26591/21.

Стороною позивача надано звіт спеціаліста-автотоварознавця щодо вартості спірного автомобіля, який не спростований відповідачем.

Відповідно до звіту №566 про оцінку колісного транспортного засобу ринкова вартість автомобіля марки Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 станом на 8 жовтня 2024 року складає 237700 грн.

В зв`язку із викладеним позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації підлягають задоволенню

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3ст. 133 ЦПК України).

Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки належить стягнути 968,96 грн. судового збору.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво позивачки у суді здійснював адвокат Барков В.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 5.09.2024 року.

На підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано суду копію договору №05/09/2024 про надання професійної правничої допомоги від 5.09.2024р., додаткова угода №2, акт №2 здачі-прийняття робіт до Договору №05/09/2024 про надання правничої допомоги.

В акті здачі-прийняття робіт до Договору №05/09/2024, зазначені та розписані види правових послуг, що надавалися позивачу, загальна вартість яких складає 15000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу , дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань та приходить до висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача, відповідає ступеню складності справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та обсягу наданих послуг.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з оцінкою автомобіля в розмірі 3000 грн., що підтверджені відповідною квитанцією.

В іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.61,69-71 СК України, ст.ст.15,16,321,355,368 ЦК України, ст.ст.3,4,5,12,13,76-81,133,137,141,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного нажитого майна подружжя автомобіля Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1595, номер НОМЕР_1 , Vin код: НОМЕР_2 стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію частини вартості автомобіля в розмірі 118850 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп., витрати на проведення оцінки автомобіля в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Гнатюк О. М.