Справа № 172/877/24
Провадження № 2/172/357/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2025 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Глушко О.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Ведмідь О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов, в обґрунтування якого позивач вказує, що відповідно до наказу КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» від 26.09.2023 року № 21-к/тр він, вчитель історії та правознавства, був звільнений із займаної посади з 29.09.2023 року. Позивач вважає своє звільнення з посади незаконним, необґрунтованим, таким, що є проведеним з порушенням численних норм трудового законодавства, а наказ таким, що підлягає визнанню не чинним та скасуванню. Підставою для звільнення його з посади у наказі зазначено акт про факт відсутності позивача на робочому місці від 21.12.2022 року та акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 01.09.2023 року. При цьому, зазначає, що за начебто порушення трудової дисципліни за відсутність на робочому місці без поважних причин, відповідачем вже було притягнуто позивача до відповідальності наказом від 22.12.2022 року № 63-к/в/тм та наказом від 01.09.2023 року № 51/1-к/тм, тому зазначення відповідачем в наказі про звільнення як підстави факт відсутності позивача на робочому місці, є порушенням ч. 2 ст. 149 КЗпП України. Також відповідачем у наказі про звільнення зазначені підстави для звільнення доповідна записка заступника директора з НВР ОСОБА_2 від 11.09.2023 року, де зазначено, що позивачем не зроблено жодного запису в електронному журналі. На підставі цієї доповідної записки відповідачем було застосовано дисциплінарне стягнення та оголошено позивачу догану. Також зазначає, що у протоколі № 9 зборів профспілкового комітету від 22.09.2023 року, яким надано згоду на звільнення позивача взагалі не вказано підставу для звільнення, а саме: за відсутності жодного запису в електронному журналі, та будь-яких інших підстав для звільнення не вказано. Підставою для проведення профспілкових зборів було подання директора відповідача від 11.09.2023 року, тобто в той день коли до позивача вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Будь-які інші документи, які підтверджують невиконання позивачем своїх посадових обов`язків саме після прийняття наказу про оголошення догани відсутні. Також звертає увагу на той факт, що оспорюваний наказ є протиправним оскільки прийнятий 26.09.2023 року, саме в той день коли позивач перебував на підставі повістки в ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку що він не має юридичної освіти, коштів на сплату гонорару приватному адвокату та враховуючи, що він дізнався про безоплатну правничу допомогу лише в січні 2024 року і що він має право на отримання цієї допомоги як малозабезпечена особа, 29.01.2024 року він звернувся до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, 09.02.2024 року призначено фахівця для складення процесуальних документів, правова позиція була узгоджена в квітні 2024 року. також зазначає, що місячний строк на звернення до суду щодо оскарження наказу відповідача від 2609.2023 року сплинув 27.10.2023 року під час дії воєнного стану, а згідно з наказом голови Верховного Суду від 04.03.2022 року запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Просить суд визнати протиправним та скасувати наказ про його звільнення, зобов`язати відповідача поновити його на посаді, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, поновити строк звернення до суду.

Ухвалою від 30.05.2025 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також надав заперечення на відзив на позовну заяву. Щодо пропуску строку оскарження звільнення з роботи пояснив, що бажав отримати безоплатну юридичну допомогу, але так як мав роботу то заробітна плата не дозволяла віднести його до категорії малозабезпечених осіб. Тому він чекав поки мине визначений час і він, внаслідок відсутності офіційних доходів підпаде під категорію осіб, яким може надаватись безоплатна юридична допомога відповідно до чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що протягом періоду роботи ОСОБА_1 у КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» на посаді вчителя історії та правознавства до нього як до вчителя керівництвом навчального закладу неодноразово були застосовані заходи дисциплінарного впливу шляхом накладення дисциплінарних стягнень. Так, протягом 2021-2023 років до ОСОБА_1 були застосовані 4 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, які позивачем не оскаржувалися. Таким чином у діях позивача вбачається систематичність порушення трудової дисципліни, що є підставою для звільнення позивача , тому оспорюваний наказ є законним та повністю обґрунтованим. Крім цього, вказує, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду встановлений ст. 233 КЗпП України так як із позовними вимогами позивач звернувся до суду тільки 29.05.2024 року, тобто через 8 місяців після отримання оскаржуваного наказу. При цьому оскаржуваний наказ позивач отримав 27.09.2023 року. Поважних причин пропуску місячного строку звернення до суду із цим позовом позивач не навів, а лише послався на введення в Україні воєнного стану.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що вона працює заступником директора КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області». ОСОБА_1 прийшов працювати в школу, але у нього не було бажання підвищувати свій професійний рівень, він відмовлявся вести електронний журнал, не хотів освоювати роботу на комп`ютері. Постійно скаржився на малу зарплату. У позивача на роботі були прогули близько трьох разів. Заяву при цьому він не писав. Позивач має знання, але не бажає донести їх дітям. Учні звернулися до вчителя з іншої школи для репетиторства по історії.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що наразі працює класним керівником 11 класу в КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області». Вона оглядала оцінки дітей і запитувала їх про інших вчителів, інші уроки у 9 класі. Зі слів дітей оцінки з історії вони бачили лише у табелі. ОСОБА_1 не своєчасно виставляв оцінки в журналі. Допускав необ`єктивне оцінювання та оцінював на підставі лише конспектів. Відомо про факти відсутності позивача на роботі без причини.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона вчитель КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області». ОСОБА_1 працював вчителем. Допускав порушення у веденні журналів, вони йому допомагали, робили зауваження. Не проводив часто уроки онлайн, а просто писав дітям номери завдань. У минулому році директор направляла подання до профспілкового комітету, де вона є головою. Розглянули і проголосували за надання дозволу на звільнення. Відомо, що позивач допускав факти безпідставної відсутності на роботі.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Комунального закладу «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» від 26.09.2023 року № 21-к/тр у зв`язку із систематичним порушеням трудової дисципліни, ст. 147-152 КЗпП України, п. 3 ст. 40 КЗпП України, п. 2.14 Правил внутрішнього розпорядку, наказу по закладу освіти від 28.08.2023 року № 15 «Про введення електронного журналу та електронного щоденника у 2023-2024 навчальному році», на підставі рішення профспілкових зборів колективу КЗ «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» від 22.09.2023 року № 9, ОСОБА_1 , вчитель історії та правознавства цього закладу звільнений із займаної посади з 29.09.2023 року.

Підставами для видачі оспорюваного наказу є: акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 21.12.2022 року, пояснювальна записка ОСОБА_1 , акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 01.09.2023 року, доповідна записка заступника директора з НВП ОСОБА_2 від 11.09.2023 року, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 11.09.2023 року.

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 27.09.2023 року.

Згідно з протоколом № 9 зборів профспілкового комітету Комунального закладу «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» від 22.09.2023 року надано згоду на звільнення ОСОБА_1 вчителя історії та правознавства.

Наказом від 22.12.2022 року № 63-к/тм ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни та прогули. У підписанні наказу ОСОБА_1 відмовився, про що складений відповідний акт.

Наказом від 01.09.2023 року № 51/1-к/тм ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни та прогули. У підписанні наказу ОСОБА_1 відмовився, про що складений відповідний акт.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України, який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Стаття 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності - три роки. Проте Кодекс законів про працю України встановлює спеціальну позовну давність для спорів в межах трудових відносин.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від особи унеможливила своєчасне вчинення процесуальних дій.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених ЦПК України, певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З матеріалів справи вбачається, що з наказом про звільнення № 21-к/тр від 26.09.2023 року ОСОБА_1 ознайомлений 27.09.2023 року, про що свідчить його підпис. До суду позивач звернувся лише 29.05.2024 року, тобто з пропуском встановленого законодавством місячного строку. Поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено. Зазначені позивачем причини не свідчать про те, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії для звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений процесуальним законом строк. Обставин, які перешкодили йому звернутися до суду з позовом в період з 27.09.2023 по 28.10.2024 включно, позивач не вказав. Відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку. При цьому позивач має вищу педагогічну освіту та викладав правознавство. Наказ голови Верховного Суду від 04.03.2022 року, згідно з яким запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків і яким рекомендовано процесуальні строки по можливості продовжувати щонайменше до закінчення воєнного стану та на який посилається позивач як на підставу поважності пропуску ним строку звернення до суду з позовом носить рекомендаційний характер. При цьому суд у кожному окремому випадку, в залежності від конкретних обставин справи визначає причини для поновлення строку звернення з позовом про вирішення спору та їх поважність.

Виходячи із фактичних, встановлених у справі обставин, суд не вважає доведеним стороною позивача у судовому засіданні обставин, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод, які б об`єктивно перешкоджали позивачу, як звільненому працівнику в реалізації його права на оскарження рішення роботодавця щодо його звільнення у місячний строк.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем без поважних на те причин пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі слід відмовити у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.

Оскільки вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у контексті цієї справи безпосередньо залежить від вирішення вимоги про поновлення позивача на роботі, така вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі і у випадку відмови у її задоволенні (незалежно від підстав), похідна вимога також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 263-265, 279 ЦПК України,-

У Х В А Л И В

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Зеленогайська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з дошкільним відділенням Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2025 року.

Суддя І.Г. Битяк