ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/626/25 Справа № 243/825/21 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання - Лідовська А.А.

сторони:

позивачка фізична особа-підприємиця ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, апеляційну скаргу позивачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сокольська Олеся Олександрівна, на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2024 року про залишення без розгляду позовної вимоги, яка ухвалена суддею Сидоренко І.О. у місті Слов`янськ Донецької області, та повний текст ухвали виготовлений 26.07.2024,

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємиця ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання поновленим Договір оренди нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 1 червня 2017року між орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та орендаркою Фізичною особою-підприємицею ОСОБА_1 , на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором; визнання за Фізичною особою-підприємицею ОСОБА_1 право користування будівлями та спорудами бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі поновленого Договору оренди від 1 червня 2017 року, укладеного між орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та орендаркою Фізичною особою-підприємицею ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася на те, що 1 червня 2017 року між орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , за згодою співвласника ОСОБА_4 , та орендарем ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до 30 травня 2020 року, далі за текстом база відпочинку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачкою заявлено клопотання про зміну предмета позову, за якою ФОП ОСОБА_1 просила суд 1) Визнати поновленим Договір оренди нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 1 червня 2017року між орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та орендарем ФОП ОСОБА_1 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором; 2) визнати укладеною Додаткову угоду від 21.04.2020р. до Договору оренди від 1 червня 2017 року наступного змісту:

Громадянка України ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області 27.11.2002р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ),

Громадянин України ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.01.1998р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ),

Громадянка України ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.01.1998р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), іменуємі в подальшому Орендодавці, з однієї сторони та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , яка діє на підставі виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер запису 2 029881 від 14.04.2017р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , іменуєма в подальшому Орендар, з іншої сторони, уклали дану Додаткову угоду у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди від 1 червня 2017 року, керуючись частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України, про наступне:

1. Пункт 9.1. Договору оренди від 1 червня 2017 року викладається у наступній редакції:

«Даний Договір набуває чинності 1 червня 2017 року та припиняє свою чинність 30 травня 2020 року.

У разі укладання Сторонами Додаткової угоди до цього Договору у зв`язку із закінченням строку його дії, строк дії даного Договору продовжується.

Строк дії цього Договору продовжується починаючи з 31 травня 2020 року до 29 травня 2023 року включно.

2. Інші умови Договору оренди від 1 червня 2017 року, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами у Договорі оренди від 1 червня 2017 року, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

3. Дана Угода складена українською мовою, на одній сторінці у чотирьох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу.

4. Дана Угода набирає чинності з 31 травня 2020 року.

Реквізити Сторін.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.07.2024р. залишено без розгляду позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в частині визнання укладеною додаткової угоди від 21.04.2020 до договору оренди від 1 червня 2017 року.

Ухвала мотивована тим, що Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглянуто цивільну справу №243/4844/20 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які зазначені в цій цивільній справі.

Не погоджуючись із ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24.07.2024р. ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати оскаржувану ухвалу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Слов`янський міськрайонний суд Донецької області безпідставно встановив тотожність підстав позову у даній справі №243/825/21 та у цивільній справі №243/4844/20, як наслідок, неправомірно застосував норми п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що 7 травня 2024 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 243/4844/20, провадження № 2/243/414/2024 (суддя Сидоренко І.О.), ухвалено рішення у цивільній справі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке не набрало законної сили, за позовом ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 , про визнання додаткової угоди укладеною.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Підстави для залишення позову без розгляду законодавцем визначено у ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті спору у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема, залишати позов без розгляду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У свою чергу, підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу..

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Отже, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за суб`єктним складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними і в такому разі суд залишає позов без розгляду з дотриманням правового механізму, передбаченого положеннями ст. 257 ЦПК України.

У свою чергу, нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що у даній справі №243/825/21 ФОП ОСОБА_1 просила суд визнати поновленим Договір оренди нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 1 червня 2017року між орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та орендарем ФОП ОСОБА_1 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.; визнати укладеною Додаткову угоду від 21.04.2020р. до Договору оренди від 1 червня 2017 року наступного змісту:

Громадянка України ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області 27.11.2002р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ),

Громадянин України ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.01.1998р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ),

Громадянка України ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.01.1998р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), іменуємі в подальшому Орендодавці, з однієї сторони та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , яка діє на підставі виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер запису 2 029881 від 14.04.2017р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , іменуєма в подальшому Орендар, з іншої сторони, уклали дану Додаткову угоду у зв`язку із закінченням строку дії Договору оренди від 1 червня 2017 року, керуючись частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України, про наступне:

1. Пункт 9.1. Договору оренди від 1 червня 2017 року викладається у наступній редакції:

«Даний Договір набуває чинності 1 червня 2017 року та припиняє свою чинність 30 травня 2020 року.

У разі укладання Сторонами Додаткової угоди до цього Договору у зв`язку із закінченням строку його дії, строк дії даного Договору продовжується.

Строк дії цього Договору продовжується починаючи з 31 травня 2020р. до 29 травня 2023 року включно.

2. Інші умови Договору оренди від 1 червня 2017 року, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами у Договорі оренди від 1 червня 2017 року, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

3. Дана Угода складена українською мовою, на одній сторінці у чотирьох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу.

4. Дана Угода набирає чинності з 31 травня 2020 року.

Реквізити Сторін.

Вказані позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідно до ст.764 ЦК України та згідно із Договором оренди від 01.06.2017р. орендарка, здійснюючи належне користування майном під час дії Договору оренди від 01.06.2017р. та зважаючи на використання об`єкта оренди після закінчення строку дії цього договору, має право на автоматичне поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені ним.

У той же час, у справі №243/4844/20 співпозивачі ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 просили суд визнати укладеною додаткову угоду від 21.04.2020р. до договору оренди від 1 червня 2017 року запропонованого змісту.

Пред`являючи вказаний позов, співпозивачі обґрунтували його обставинами, визначеними ст.777 ЦК України, наявністю у ФОП ОСОБА_1 переважного права на укладення Договору оренди від 01.06.2017р. на новий строк, враховуючи належне виконання нею своїх обов`язків, завчасне повідомлення власників майна про свій намір, відсутність заперечень від двох співвласників, яким належить 75% об`єкта оренди та обставиною того, що база відпочинку є єдиним майновим комплексом, який належить трьом співвласникам, які через це не можуть нею окремо один від одного користуватись.

7 травня 2024 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі №243/4844/20, провадження № 2/243/414/2024 (суддя Сидоренко І.О.), ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 , про визнання додаткової угоди укладеною.

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, вказане рішення не набрало законної сили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 5 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сокольська Олеся Олександрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецькоїобласті від 7 травня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_4 , про визнання додаткової угоди укладеною.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року задоволено апеляційну скаргу року фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2024р. у справі №243/4844/20.

Скасовано рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2024р. у справі №243/4844/20. Прийнято постанову, якою задоволено позовну заяву ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання укладеною додаткової угоди від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 1 червня 2017 року.

Визнано укладеною додаткову угоду від 21.04.2020р. до договору оренди від 1 червня 2017 року запропонованого змісту, здійснено розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у справах №243/825/21 та №243/4844/20 позивачка ФОП ОСОБА_1 заявила позовні вимоги, які ґрунтуються на одних і тих самих підставах. Також місцевий загальний суд не врахував, що у цих справах різниться склад сторін: співпозивачами у справі №243/4844/20 є ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а позов у справі №243/825/21 заявлено однією позивачкою ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1ст.257 ЦПК України.

Також слід зазначити, що в матеріалах справ відсутні відомості про належне повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачки ОСОБА_4 , про призначення судового засідання на 24 липня 2024 року.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять інформації про зареєстроване місце проживання третьої особи ОСОБА_4 , крім клопотання третьої особи ОСОБА_3 про його залучення до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачки.

За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність належних та допустимих доказів обізнаності ОСОБА_4 про розгляд справи, який відбувся 24 липня 2024 року.

Одночасно відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України судом 22 липня 2024 року о 18 год. 48 хв розміщено оголошення для ОСОБА_4 про розгляд теперішньої справи 24 липня 2024р. о 11 год. на офіційному веб-сайті судової влади України

Проте, вказане повідомлення не можна вважати здійсненим належним чином, оскільки тлумачення ч.11 ст.128 ЦПК України свідчить проте, що відповідач, третя особа, свідок лише у випадку коли зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ч. 6 ст. 374, ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.07.2024р. у справі №243/825/21 про залишення без розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в частині визнання укладеною додаткової угоди від 21.04.2020 до договору оренди від 1 червня 2017 року, скасувати.

Справу направити до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області для продовження розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 20 січня 2025 року.

Головуючий

Судді