Справа № 211/1047/23
Провадження № 2/211/88/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

встановив:

позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2014 року по серпень 2020 року, визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , визнати за нею право власності на вищевказаного житлового будинку. В обґрунтування позову зазначила, що у 2014 році вона та ОСОБА_6 утворили родину, почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, фактично мали шлюбно-сімейні відносини. ОСОБА_5 був ініціатором спільного життя з ОСОБА_1 . Малолітні діти позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від колишнього шлюбу стали ОСОБА_5 як рідні діти. ОСОБА_5 був люблячим батьком. Він постійно фотографувався з дітьми позивача, адже для нього вони були як рідні. Вони були дружньою сім`ю, разом зустрічали свята, відпочивали, зустрічались із сусідами та друзями. З початку спільного проживання вони винаймали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Так як позивач довіряла чоловіку, а останній був головою сім`ї, за спільною згодою сторони вирішили зареєструвати право власності на будинок за ОСОБА_5 . Після придбання будинку позивач з дітьми та ОСОБА_5 переїхали до будинку. 07 серпня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 одружились. 21 листопада 2022 року ОСОБА_5 був призваний до лав ЗСУ за мобілізацією. За час служби за мобілізацією він постійно перераховував кошти дружині на утримання дітей. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув у Донецькій області. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач та донька померлого ОСОБА_4 . Батьки ОСОБА_5 померли. 09 лютого 2023 року представником позивача на адресу приватного нотаріуса Терещенка М.С. направлено запит про надання копії спадкової справи з метою встановлення кола спадкоємців, які звернулись із заявами про прийняття спадщину. Відповідь на запит надана не була. Однак, оскільки спадкова квартира була придбана за спільні кошти, під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у 2017 році, то дане майно повинно бути визнане судом спільним, а іншому випадку частка ОСОБА_4 становить 1/2 частки будинку. Відповідач заперечує її право власності на даний будинок. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2014 р. по 2020 р., необхідно для визнання будинку спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16 червня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.Надав заяву про відмову у допиті свідка ОСОБА_9 , оскільки забезпечити явку позивач немає можливості.

Відповідач ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, правом подання відзиву не скористалась.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 купували спірний будинок разом, у будинку в подальшому також жили разом.

Вислухавши позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 07 серпня 2020 року зареєстрували шлюб (а.с. 37 копія свідоцтва про шлюб).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 11 копія свідоцтва про смерть).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28, 29 копія договору, а.с. 35 копія витягу).

Спірне домоволодіння було придбано ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 18.08.2017.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2014 року по серпень 2020 року.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Спірне домоволодіння придбане 18 серпня 2017 року.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №369/16486/18.

На підтвердження факту спільного проживання, як на підставу задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на Договір оренди житлового приміщення від 01 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17, 18); на Акти від 10 лютого 2023 року (а.с. 15, 16); на світлини (а.с. 19-25).

До наданих позивачем доказів суд відносить критично з огляду на наступне.

По-перше, Договір оренди житлового приміщення від 01 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , укладений ОСОБА_12 , не містить інформації щодо складу сім`ї орендаря.

По-друге, суд не може вважати належним та допустимим доказом Акт від 10 лютого 2023 року, який начебто засвідчує проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_1 доньок позивача від першого шлюбу: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки акт не засвідчений відповідальною особою та не скріплений печаткою.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, судова справа №197/196/15-ц, позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 з 29 січня 2011 року. Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015, яке набрало законної сили 25.05.2015, шлюб було розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/44225238). Як вбачається з тексту вказаного рішення, подружні відносини з ОСОБА_15 ОСОБА_12 припинені з 02 лютого 2015 року.

По-третє, подані разом з позовом світлини, на яких зображені позивач, її доньки та чоловік, та донька ОСОБА_10 , не можуть прийматися судом, як беззаперечний доказ спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у спірний період.

І головне, як вбачається з Договору купівлі-продажу домоволодіння від 18 серпня 2017 року, п. 15., «… ПОКУПЕЦЬ свідчить про те, що на момент придбання нерухомого майна, яке є предметом цього договору, він в зареєстрованому шлюбі, а також у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, вказане нерухоме майно купує за власні кошти...».

При цьому суд зауважує, що Договір купівлі-продажу домоволодіння наразі є чинним, за рішенням суду не визнавався нікчемним або удаваним. Та, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Крім того, суд зауважує, що інших доказів, які б свідчили про спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин, позивачем суду не надано.

До показів свідків суд також відноситься критично, оскільки згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають.

У частині визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та відповідно визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного домоволодіння суд вважає необхідне також відмовити, оскільки вони є похідними від первісної вимоги.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович