ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М., при секретарі Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові заяву представника позивача - адвоката Мащенко Андрія Геннадійовича про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтв про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування,-

встановив:

У провадженні судді Фастівського міськрайонного суду перебувала цивільна справа позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтв про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування.

23 вересня 2024 року ухвалено рішення, відповідно до якогопозовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавицею - матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

09 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Мащенко А.Г. про подачу документів про судові витрати, у якій представник позивача просить приєднати до матеріалів справи докази здійснення позивачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну допомогу, а також розподілити витрати між сторонами пропорційно задоволеннм позовним вимогам, які складаються з судового збору у сумі 4 962 гривні, судового збору у сумі 496 гривень, судового збору у сцмі 536,80 гривень, судового збору у сумі 181,68 гривень та 90,84 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 240 109,11 гривень.

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судове засідання сторони не викликались.

Представник позивача 02.01.2025 направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач та його представник належним чином були повідомлені про дату судового розгляду справи, заяв не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 вересня 2024 року ухвалено рішення, відповідно до якогопозовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавицею - матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

09 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Мащенко А.Г. про подачу документів про судові витрати, у якій представник позивача просить приєднат до матеріалів справи докази здійснення позивачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну допомогу, а також розподілити витрати між сторонами пропорційно задоволеннм позовним вимогам, які складаються з судового збору у сумі 4 962 гривні, судового збору у сумі 496 гривень, судового збору у сцмі 536,80 гривень, судового збору у сумі 181,68 а 90,84 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 240 109,11 гривень. Отже занальна сума судових витрат заявлена до стягнення пропорційно задоволеним вимогам становить майже 250 000 гривень.

Відповідно ч. 1 ст.270 ЦПК України суд,що ухвалив рішення, може за заявою учасників прави чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №908/1238/18, від 07.04.2020 у справі №910/2022/19, від 26.10.2021 у справі №911/3039/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові зазначено вимогу про покладання судових витрат на відповідачів.

Судом встановлено, що заяву про подачу документів про судові витрати, яким обґрунтовується понесення судових витрат відповідачем подано в межах встановленого процесуальним законодавством строку, а сааме -28.09.2024

Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

У судовому засіданні 23.09.2024 представником позивача подано до суду заяву щодо судових витрат, в якій заявник просить вирішити питання про судові витрати та долучає копію Договору про надання юридичних послуг та консультативних послуг, правової допомоги адвоката від 08.07.2022, що укладений між ТОВ «Юридична фірма МБЛС» в особі директора Мащенко А.Г. та клієнтом ОСОБА_1 .

Також, заявник долучає Додаток № 2 до Договору датований 19.08.2022, де вносяться правки у розділі «Розмір та умови відшкодування витрат на відрядження» у еквіваленті ЄВРО за курсом НБУ, а також долучає угоду «Про внесення змін до Додатку №2 вд 19.08.2022 датовану -1.02.2024, згідно якої розділ`Оплата пслуг» виклали у наступній редакції: «Сторони узгодили огодинні стаки за надання послуг (виконання завдання) еквівалент 50 ЄВРО на курсом НБУ».

Судом встановлено, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу, представник позивача посилається зокрема на копії виписок по рахунках АТ «Таскомбанк» на отримання позивачем кредитів з метою оплати послуг на правову допомогу адвоката, а безпосередніх доказів оплати витрат суду не надає.

Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , встановлено, що остання є особою похилого пенсійного віку, 1946 року народження і зі слів її представника адвоката Мащенко А.Г. страждає на психічні хвороби та перебуває на обліку у лікарів-психіатрів.

Також варто зазначити, що оскільки позивачу фактично відмовлено у задоволенні позову, (встановлено лише факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавицею - матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 , який визнала сторона відповідача, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне віднести витрати на правову допомогу за рахунок позивача.

Крім цього, адвокатом позивача у процесі розгляду справи неодноразово було заявлено клопотання про виклик і допит свідка нотаріуса, зокрема і про її привід і про застосування заходів процесуального впливу, що фактично було передумовою для відкладення неодноразово судових засідань.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у тому числі часткове задоволення позову, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 137-141 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 5 статті 141 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, може не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, дев`ятою статті 129 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вже зазначено вище, на підтвердження розміру витрат на професійну (правничу) допомогу позивачем до заяви від 27.09.2024 подано виключно копії актів, рахунків та виписок по рахункам про отримання кредиту на погашення рахунків з юридичних послуг адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши подану представником позивача заяву про подачу документів про судові витрати у справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 880 гривень сплоченого судового збору та витрати, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 240 000 гривень пропорційно задоволеним вимогам, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та необхідність відмовити в прийнятті додаткового рішення.

Керуючись статтями 133, 137,141 247, 270, 354, 355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у прийнятті додаткового судового рішення у справі №381/225/23 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеннм позовним вимогам, які складаються з судового збору у сумі 4 962 гривні, судового збору у сумі 496 гривень, судового збору у сумі 536,80 гривень, судового збору у сумі 181,68 та 90,84 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 240 109,11 гривень.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлений 17.01.2025.

Суддя Л.М. Ковалевська