Справа № 158/3184/24
Провадження № 2/0158/44/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

15 січня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Поліщук С.В.,

при секретарі Шрамко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 січня 2002р. між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, який в подальшому на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2013р. було розірвано.

У шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є повнолітнім та навчається на денній формі навчання.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.07.2012 року з відповідача по справі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 2/3 частин всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2012 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 липня 2019р. змінено розмір утримуваних з відповідача аліментів визначений вищевказаним рішенням суду та призначено стягувати з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття.

Зазначає, що на даний час син ОСОБА_4 , 2005 року народження є повнолітнім, а розмір стягуваних аліментів на неповнолітню дитину є недостатнім для належного її утримання, оскільки зросли витрати на придбання одягу, канцелярські товари, продукти харчування та ліки, які на даний час є надто дорогими. Крім того вказує, що вона самостійно не може забезпечити належне матеріальне утримання спільних дітей, оскільки офіційно не працює, так як здійснює догляд за своєю матір`ю особою з інвалідністю. У зв`язку із вступом повнолітнього сина до навчального закладу професійного ліцею, зростання прожиткового мінімуму в країні, який на даний час є значно більшим, ніж стягувані аліменти, зростання цін на продукти харчування та інші товари першої необхідності їх матеріальний стан погіршився, при цьому відповідач по справі ОСОБА_2 є працездатним, має стабільний заробіток, що вказує на покращення його майнового стану, при цьому аліменти визначені вищевказаним рішення суду не сплачує та має заборгованість по їх сплаті в розмірі 176 151 грн. 89 коп.

На підставі вищенаведеного просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача по справі аліментів визначених рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.07.2019р. та в подальшому стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач по справі ОСОБА_1 подала до суду заяву про підтримання позовних вимог. Просить розгляд справи проводити у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач по справі ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, хоча ухвала разом із матеріалами позовної заяви та судовою повісткою вчасно та з додержанням вимог процесуального закону направлялись за місцем його реєстрації (проживання), однак повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Крім того на офіційному веб-порталі Ківерцівського районного суду Волинської області були розміщені судові оголошення про виклик відповідача по справі ОСОБА_2 в вищевказані судові засідання з розгляду даної цивільної справи (а.с. 36, 38, 41-44, 50-51).

У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 2-6236/11 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 року).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

З гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача по справі ОСОБА_2 про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по даній цивільній справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, який в подальшому рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2013р. було розірвано. Рішення набуло законної сили (а.с. 12).

З копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 28.11.2005р. та серії НОМЕР_2 від 26.12.2008р. вбачається, що сторони по даній цивільній справі є батьками дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є повнолітнім та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24, 25).

Вищевказані діти зареєстровані та проживають разом із позивачкою по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про склад сім`ї та проживання Олицької селищної ради №320 від 23.09.2024р. (а.с. 26).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 липня 2012р., яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з відповідача по справі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 2/3 частин всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2012 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 14-15).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 липня 2019р. за позовом ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, змінено розмір утримуваних з відповідача аліментів визначений вищевказаним рішенням суду та призначено стягувати з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття (а.с. 16-18).

З розрахунку заборгованості Ківерцівського ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі сплати аліментів за вищевказаним рішення суду вбачається, що заборгованість відповідача по справі ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.07.2019р. (судова справа №158/1463/19, провадження №2/0158/514/19) станом на 13.11.2023р. становить 131 961 грн. 09 коп. (а.с. 19-23).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Суд також звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Звертаючись до суду із даним цивільним позовом, позивач по справі ОСОБА_1 просить змінити спосіб стягуваних з відповідача по справі аліментів визначених рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.07.2019р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та зміну способу їх стягнення (судова справа №158/1463/19) покликаючись на те, що її матеріальний стан змінився (погіршився), оскільки зросли витрати на дітей на придбання одягу, канцелярські товари, продукти харчування та ліки, які на даний час є надто дорогими, а також у зв`язку із тим, що їхній син ОСОБА_4 на даний час є повнолітнім та навчається в Клеванському професійному ліцеї, а тому вона несе додаткові витрати на проїзд її сина до навчального закладу та харчування у ньому. Крім того зазначає, що на час звернення до суду з даним позовом зріс прожитковий мінімум в країні, який на даний час є значно більшим, ніж стягувані аліменти.

Суд зазначає, що на обґрунтування заявлених позовних вимог позивач не надала суду жодних належних доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища та поліпшення матеріального становища відповідача по справі та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Посилання позивача по справі ОСОБА_1 на ту обставину, що їхній повнолітній син ОСОБА_4 навчається в Клеванському професійному ліцеї, а тому вона несе додаткові витрати на проїзд її сина до навчального закладу та харчування у ньому не може слугувати підставою для зміни способу стягнення аліментів у даній цивільній справі оскільки вказані обставини можуть бути предметом доказування у справі про стягнення з відповідача по справі аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який може бути пред`явлено до суду як позивачем так і самою повнолітньою дитиною.

Крім того, аргументи позивача по справі з приводу зростання цін на придбання одягу, канцелярських товарів, продуктів харчування та ліків та як наслідок погіршення її матеріального стану не заслуговують на увагу суду, оскільки такі витрати можуть бути охоплені та включені до додаткових витрат та підлягають стягненню в порядку ст. 185 СК України.

Також слід зазначити, що у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому твердження позивача по справі ОСОБА_1 про те, що мінімальний прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць на даний час є значно більшим, а ніж стягувані аліменти є не вірним.

Зміна базових економічних показників, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що зазначено у ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» із змінами згідно Закону України від 03.07.2018р. № 2475-VIII.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 77-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук