Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/7075/24
"20" січня 2025 р. м.м. Виноградів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про розірвання шлюбу із відповідачкою, який був укладений 17.03.2020р. у Мукачівському міському відділі РАЦСу ЗМРУ МЮУ у Закарпатській області за актовим записом №111, від якого у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка та діти проживають у Італії, як особи, що отримали прилисток. Позивачка зазначає, що вони не зійшлися характерами, між ними в останій час виникають непорозуміння та різні суперечки, розходження поглядів на сімейні обов`язки та відносини, а відтак сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, а отже шлюб носить формальний характер, у зв`язку з чим позивачка просить шлюб із відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 6000 грн. на кожну дитину.

В судове засідання позивачка не з`явилася, проте в подала до суду заяву від 10.10.2024р., в якій просила, з урахуванням перебування її за кордоном, справу розглянути без неї, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити; відповідач в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву від 17.01.2025р., в якій, посилаючись на те, що в них є двоє дітей, які мають рости в повній сім`ї, окрім того, позивачка його жодного разу не попереджала про своє бажання розлучитись, в відтак, посилаючись на положення ст.240 ч.7 ЦПК України та ст.111 СК України, просив суд надати їм максимальний термін для примирення з метою збереження їх сім`ї, а відтак, перевіривши належність та допустимість доказів, їх достовірність та достатність суд вважає за необхідне надати сторонам термін для примирення з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Так, відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_5 був укладений 17.03.2020р. у Мукачівському міському відділі РАЦСу ЗМРУ МЮУ у Закарпатській області за актовим записом №111, від якого у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач подав до суду заяву від 17.01.2025р., в якій, посилаючись на те, що він не визнає позовні вимоги і не згідний на розлучення, оскільки у них є двоє дітей, визнав, що між ними існують тимчасові негаразди, які не можуть бути безумовними підставами для розлучення, а відтак просив суд надати їм максимальний термін для примирення

Між тим, суд має використовувати надану законом можливість відкладати розгляд справи для примирення дружини і чоловіка, особливо за наявності у них неповнолітніх дітей в межах встановленого п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України шестимісячного строку. Зокрема, згідно даної норми суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім`ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов`язки подружжя.

Отже, розглядаючи даний спір у суда не склалась достатня переконаність, що подальше шлюбне життя подружжя ОСОБА_5 і збереження їх сім`ї є неможливе, що розлучення дійсно відповідає їх інтересам сторін та інтересам їх неповнолітніх дітей.

При цьому суд враховує норми ст.51 Конституції України, якою визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення сторін (п.4 ч.1 ст.253 ЦПК України).

На підставі викладеного відповіднодо вимог ст.112 СК України та керуючись ст.ст.251 ч.1 п.4, 253 ч.1 п.3 ЦПК України, суд:

У Х В А Л И В:

Надати подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - п`ятимісячний термін для примирення та збереження їх сім`ї.

На час примирення провадження у даній цивільній справі зупинити.

Ухвала суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського Апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий А. А. Надопта