1Справа № 335/161/25 2/335/987/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя Новасардова І.В. ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяна Юріївна про визнання права власності на нерухоме майно,-
06.01.2025 року до Орджонікідзевського районного суду Запорізької області надійшла вказана позовна заява у якій позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв.м. житловою площею 38,6 кв.м. разом із надвірними будівлями- в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вивчивши матеріали зазначеної позовної заяви, судом встановлено, що зазначена позовна заява не в повному обсязі відповідає вимогам закону:
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо. Також, від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується. Вже на стадії пред`явлення позову позивач повинен довести певне коло фактів, що мають процесуальне значення, мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.
Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України - у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст.177 ЦПК України).
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України - позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Визначення ціни позову це обов`язок, а не право позивача.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України - ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Як убачається із позовної заяви та зі змісту позовних вимог, предметом спору є визнання за позивачем права власності на житловий будинок загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: в селі Вербове Пологівського району Запорізької області , при цьому звертаючись до суду з такими вимогами, позивачем не здійснено оцінку вартості вказаного майна, а лише зазначено, що внаслідок бойових дій, спричинених агресією РФ, будинок було пошкоджено, а тому він втратив свою економічну цінність.
Суд не погоджується з вказаним твердженням позивача, оскільки визнання права власності на житловий будинок є вимогою майнового характеру, у зв`язку з чим ціною такого позову має бути вартість майна, щодо якого заявлено вимоги.
Так, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 року у справі за № 916/1220/17, вимога про визнання права власності на майно є майновою, оскільки пов`язана з підтвердженням права власності на майно.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються Національними стандартами оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених оціночних процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Суд звертає увагу на той факт, що Кабінет Міністрів України постановою від 21.11.2018 № 971 вніс зміни до постанови КМУ від 21.08.2014 № 358 «Деякі питання реалізації положень Податкового кодексу України щодо оцінки майна», в якій зазначено, що «строк дії звіту про оцінку майна не може перевищувати шести місяців з дати оцінки. Звіт про оцінку є дійсним за умови включення інформації з нього до єдиної бази даних звітів про оцінку».
Таким чином, документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Позивач додає до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн., тобто як за вимогу немайнового характеру, однак суд звертає увагу позивача на те, що в пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява не містить ціну позову, а також відсутні належні докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна та відповідно дійсної ціни позову.
Суд наголошує позивачеві на те, вартість спірного майна не може бути визначена на власний розсуд сторони, а має бути підтверджена доказами, при цьому позовна заява повинна містити посилання на такі докази у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, позивачу необхідно зазначити ціну позову, надати відомості, які б підтверджували дійсну реальну вартість майна, що є предметом позову на день звернення до суду та сплатити відповідний судовий збір, або надати суду документи на підтвердження обставин, передбачених ст. 8 ЗУ «Про судовий збір».
Крім того з позовної заяви слідує, що позов пред`явлено до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Належними відповідачами у спорах про визнання права власності щодо спадкування нерухомого майна є інші, окрім позивача, спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем знаходження майна.
Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі № 2 4-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Відповідачами у таких справах виступають органи влади (міська (сільська, селищна) рада, райдержадміністрація тощо), або інші особи (спадкоємці), які оспорюють чи не визнають право власності.
Крім того, позивач не посилається та не надає докази відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, а також відмови від її прийняття, а саме: витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи), довідки органів місцевого самоврядування про коло спадкоємців, що унеможливлює встановлення кола заінтересованих осіб, на права і обов`язки яких може вплинути постановлене у справі судове рішення.
Таким чином, позивачу слід визначитися із колом учасників по справі, вказати їх ПІБ чи найменування, місце проживання чи знаходження, РНОКПП чи код ЄДРПОУ, відомі засоби зв`язку, порушити позовні вимоги щодо кожного з відповідачів, викласти обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, а також відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Суддя звертає увагу, що прецедент на практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, після усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання необхідних доказів.
Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяна Юріївна про визнання права власності на нерухоме майно- залишити без руху.
Надати позивачу для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде йому повернута.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.В. Новасардова