Справа № 466/9190/24
Провадження № 2/466/655/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Костюка В. С.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача Муралло М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області про розірвання договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

10 вересня 2024 року Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області про розірвання договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди.

Просили суд ухвалити рішення яким розірвати договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений двадцять третього листопада дві тисячі двадцять третього року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, посвідченого 23 листопада 2023 року державним нотаріусом Четвертої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я., передбачені ч.1 ст.756 ЦК України та повернути Відчужувачам у свою власність квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 відсотків від вартості квартири - 140 511 гривень кожному. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в повному обсязі.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивачів.

Згідно позовної заяви Позивачі свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що між позивачами та відповідачкою ОСОБА_3 23 листопада 2023 року укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я. В той же день, 23.11.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до п.1 спірного Договору, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_3 , належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох кімнат, житловою площею 27,6 кв.м, та кухні. Загальна площа квартири становить 50,0 кв.м.

Відповідно до п.3 Договору, ринкова вартість відчужуваної квартири становить 14005100,00 гривень. (Один мільйон чотириста п`ять тисяч сто грн.00 коп.)

Відповідно до п.5 Договору Відповідач, як Набувач приймає вказану квартиру та зобов`язується надавати Позивачам як Відчужувачам довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, зокрема у вище вказаній квартирі, харчування, лікування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті Відчужувачів - поховати їх згідно з християнським обрядом.

Відповідно до п. 6 Договору, вартість вищевказаного матеріального забезпечення встановлюється сторонами у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень в місяць.

Причому, сторони можуть домовлятись у майбутньому про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення з урахуванням можливої інфляції або індексації цін на окремі товари.

Відповідно до п. 7 Договору, цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання умов цього договору та відмови однієї зі сторін від добровільного розірвання - в судовому порядку.

Позивачі зазначили, що вони перебувають у похилому віці, в шлюбі перебувають 62 роки, дітей не мають. ОСОБА_2 є інвалідом другої групи з 1981 року. Відповідач ОСОБА_1 , вказав, що він один доглядає та утримує дружину, але через похилий вік, вже не може дружину так добре доглядати, і сам потребує стороннього догляду і допомоги в побуті.

Щодо передумов укладення спірного Договору, Позивач ОСОБА_1 вказав, що працівниця соціального захисту, з якою він знайомий більше як 16 років, ОСОБА_4 порекомендувала свою родичку, як людину, яка буде утримувати та доглядати нас, але для того треба скласти договір довічного утримання.

Позивачами вказано, що пенсія ОСОБА_1 становить 4 576,99, ОСОБА_2 3988,00 гривень, що не вистачало для забезпечення всіх життях потреб, на лікування, яке потребує дорогих ліків, а також на харчування, одяг та оплату комунальних послуг.

Укладаючи такий договір, за доводами позовної заяви, на меті було отримати утримання, догляд та інших послуг, тому Позивачі погодилися укласти з Відповідачкою договір довічного утримання.

За доводами Позивачів, через деякий час до їхньої квартири прийшли нотаріус, відповідачка ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з готовим договором довічного утримання, нотаріус, за твердженням у позові, нічого Позивачам не пояснила, не ознайомила з умовами спірного договору і змістом статтей Цивільного кодексу України щодо предмета договору, а сказала підписати, показала місце на договорі, де ставити підписи. Після підписання договору Відповідачка приходила один раз в тиждень, приносила якісь продукти, які вони Позивачі, як літні люди їсти не могли, що змушувало Позивача ОСОБА_1 самому ходити в магазин і на ринок і за свої гроші купувати продукти які їм необхідні. Пізніше Відповідачка навідувалася не систематично один раз на тиждень, а один раз на два тижні, а потім її довго не було і вона не дзвонила, коли вона прийшла через два тижні, я її спитав, чому вона так довго не приходила і не дзвонила. Позивач ОСОБА_1 зауважив, що відповідь від Відповідачки щодо такої її поведінки, його обурило і образило. Після того інциденту Позивач забрав у Відповідачки ключі від квартири і вона перестала приходити, тільки дзвонила, як зазначив Позивач, поцікавитись чи він ще живий, навідувалася вже дуже рідко. Також Позивачі зазначають, що Відповідачка ніколи не пропонувала, якихось послуг, піти в аптеку, до лікаря, в магазин за продуктами, хоча згідно договору, на думку Позивачів зазначено, що Набувач, тобто Відповідачка, зобов`язується надавати матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, зокрема у вищевказаній квартирі; харчування, лікування, догляду і необхідної допомоги, Покладені на Відповідача зобов`язання, згідно умов Договору, на переконання Позивачів вона не виконувала і не виконує.

Згідно тверджень зазначених у позовній заяві, стороною Позивача вказується, що внаслідок обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, Позивачці ОСОБА_2 , інваліду другої групи необхідний постійний сторонній догляд. Але Відповідачка не виконує умов Договору, як і раніше догляд не здійснює, за ОСОБА_2 доглядає ОСОБА_1 який вказує, що це робити йому все важче, грошей на лікування, придбання ліків та харчування Відповідачка не дає, матеріальну допомогу в розмірі 3000 гривень ні разу не надала, комунальні послуги повністю оплачує він, ОСОБА_1 .

В середньому, за твердженнями Позивачів, на місяць на харчування вони витрачають 4200 гривень, на ліки за квітень - 2426 гривень, за травень - 664 гривні, витрати на побутові речі (пральні порошки, плин для посуду, туалетний папір, зубні пасти), в середньому 800 гривень, за комунальні послуги та утримання будинку з 1.01.2024 року сплачено 5513 гривень. Отже Позивачі стверджують, що з часу підписання Договору в їхньому житті нічого не змінилося.

За таких обставин, Позивачі стверджують про те, що хочуть розірвати договір довічного утримання з Відповідачкою ОСОБА_3 .

Окрім цього Позивачі зазначили, оскільки ОСОБА_3 ні разу не надала матеріальної допомоги на лікування та утримання, зовсім не цікавилася Позивачами та не допомагала їм в побуті, а тому така поведінка Відповідачки принесла моральну шкоду, думка про те, що Позивачів хотіли обманути, приносить Позивачам моральні страждання, а тому оцінюють таку в розмірі 10 відсотків кожному Позивачеві від вартості квартири, яку вони відчужили на користь ОСОБА_3 . (а.с. 3-9)

Обґрунтування заперечень відповідача.

У встановлений судом, згідно ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 11.09.2024, Відповідачем відзив на позовну заяву подано не було.

30 жовтня 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова Відповідачкою ОСОБА_3 подано письмові заперечення на позов.

Згідно вказаних заперечень відповідач ОСОБА_3 вказала, що вона спілкується майже щодня з Позивачами і за весь час з моменту укладання угоди їй не казали, що щось їх не задовольняє. Про фактичне спілкування, як вказує Відповідачка, вона може довести роздруківками оператора зв`язку, а також відеозаписами з будинкової камери та свідченнями сусідів подружжя ОСОБА_5 . Відповідачка стверджує, що забезпечує Позивачів продуктами та іншими речами на їхнє прохання, а також привозила майстрів для ремонту побутової техніки.

Згідно тверджень Відповідачки нотаріус, що здійснював оформлення, був запропонований Позивачем ОСОБА_1 , котрий наполягав на найскорішому оформленні всіх документів. Тобто вибір нотаріуса був за ініціативою позивача, що на думку Відповідачки ставить під сумнів неправомірності укладання угоди,

Відносно заяви у позові щодо нібито не наданні забезпечення медичних послуг, то тут теж Відповідачка зазначила про розбіжності, так як вона неодноразово возила подружжя ОСОБА_5 до лікарів, про, що на переконання Відповідачки можуть підтвердити як у мед закладі, так і сусіди про те, що вона особисто приходила колоти ін`єкції по два рази на добу.

Крім того, Відповідачка зазначила, що згідно угоди між сторонами, вона надає 3000 грн. кожного місяця, по три тисячі на кожного, тобто загалом 6 000 грн. Про збільшення суми її, Відповідачку ніхто письмово не інформував, а тому вона не вбачає, що є порушення угоди. Також Відповідачка вказала, що сам Позивач відмовився отримувати від неї гроші на утримання на картковий рахунок, оскільки йому не зручно ходити знімати гроші.

Щодо оплати комунальних послуг, Відповідачка стверджує, що їх здійснює Позивач ОСОБА_1 , так як на Позивачів оформлена субсидія і щоб її не втратити, Позивач сплачує її самостійно після чого вона, Відповідачка повертаю йому кошти.

За доводами Відповідачки, за весь час спілкування з подружжям ОСОБА_5 між сторонами ніколи не виникало якихось непорозумінь, про що, як стверджує Відповідачка можуть підтвердити їх сусіди. Також, як вказала Відповідач свідки можуть підтвердити те, що вона, Відповідачка організовувала для Позивачів пікніки та рибалку для ОСОБА_1 .

Дізнавшись про ОСОБА_6 , котра відвідує Позивачів, Відповідачка вказала, що звернулась із заявою до поліції, для з`ясування обставин і надання правової оцінки дій останньої для уникнення шахрайських дій, так як з відкритих реєстрів ОСОБА_7 мала інші судові звернення майнового характеру, а також судові стягнення по заборгованостям за комунальні послуги, що, на думку Відповідачки ставить під сумнів її безкорисні турботи про пристарілих людей, і наче витрати на медичні та інші послуги.

Крім того Відповідачка зауважила, що подібна спроба подачі позовної заяви, але з іншим змістом, але такою ж самою вимого від подружжя вже подавалась, за участю того ж самого адвоката, але без згадки громадянки ОСОБА_8 і на той момент були відсутні доводи про витрати на операцію по зору, а також косметичні послуги на 1000 грн. З цього, на думку Відповідачки видно, що ОСОБА_8 всяко прагне скоріш за все не турбуватися за подружжям, а зацікавлена заволодіти їх квартирою, так як увага в позові скерована на майно подружжя, а не на те, що вона для них ніби робить.

У свої запереченнях на позов Відповідачка просила суд взяти до уваги викладені та відмовити в розгляді позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 67-72)

Пояснення третьої особи у справі.

Від третьої особи - Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області письмові пояснення щодо позову суду подано не було.

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні. (а.с.54)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2024 року (протокольно) задоволено заява представника відповідача про виклик та допит свідка. (а.с.63)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.66)

Застосування судової практики в даній справі, що стосується розірвання договору довічного утримання:

- Постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/2643/16-ц;

- Постанова ВС від 12 квітня 2018 року у справі № 759/14846/15-ц;

- Постанова ВС від 28 листопада 2019 року у справі № 686/8769/18;

- Постанова ВС від 19 червня 2019 р. у справі № 759/501/17;

- Постанова ВС від 28 вересня 2020 р. № справи № 755/8043/19, (Позиція Верховного Суду);

- Постанова ВС від 13 травня 2021 року у справі № 752/818/17, (Позиція Верховного Суду);

- Постанова ВС від 18 серпня 2021 у справі № 645/3284/19.

Застосування судової практики в даній справі щодо відшкодування моральної шкоди:

- Постанова ВС від 23.05.2018 р. у справі № 537/4905/15-ц;

- Постанова ВС від 15.12.2020 р. у справі № 752/17832/4-ц;

- Постанова ВС від 01.03.2021 р. у справі № 180/1735/16-ц.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду.

Позивач ОСОБА_1 та уповноважений представник Позивачів адвокат Муралло М. С. в судовому засідання позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Позивач ОСОБА_1 додатково заявив, що жодної допомоги від Відповідачки ОСОБА_3 він з дружиною не отримує, Відповідачка лише періодично телефонує, на його думку для того, щоб з`ясувати чи вони ще живі. Реальну допомогу йому та ОСОБА_2 надає гром. Віра Солянко.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчі судові засідання, що призначались на 17.09.2024, 04.10.2024 при належному повідомленні про дату і час не з`явилась, у судовий розгляд на 04.11.2024, 18.11.2024, 10.12.2024, 08.01.2025 Відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, у судові засідання, що призначались на 04.11.2024 та 08.01.2025 подавала клопотання про відкладення таких через стан здоров`я (а.с. 103-104, 113).

З цього приводу суд також зазначає, що на адресу суду Відповідачка ОСОБА_3 неодноразово подавала заяву про відкладення розгляду справи, в судове засідання 10.12.2024 (а.с.110-111) з`явився представник Відповідачки, однак без належних, відповідно до вимог ЦПК України повноважень, а тому до розгляду справи судом допущений не був, що свідчить про системну неявку та затягування розгляду вищевказаної справи.

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

За таких обставин суд вважає, що з урахуванням належного повідомлення про судові засідання, поданням стороною Відповідача письмових заперечень на позовну заяву, крім того позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває у провадженні суду з вересня 2024 року, а самі Позивачі є особами похилого віку і потребують догляду, що в свою чергу вказує на недопустимість затягування розгляду цього спору, а тому суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутністю Відповідачки, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Третя особа у справі - Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області участі уповноваженого представника у судовий розгляд не забезпечила, заяв та клопотань від третьої особи до суду не поступало.

Суд, з урахуванням доводів Сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Даний позов виник із договірних правовідносин за договором довічного утримання.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 23 листопада 2023 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з однієї сторони «Відчужувачі» та ОСОБА_3 з другої сторони «Набувач» укладено Договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я. (а.с.10)

Згідно п.1 умов оспорюваного Договору «Відчужувачі» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передають у власність «Набувачу» ОСОБА_3 , належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох кімнат, житловою площею 27,6 кв.м, та кухні. Загальна площа квартири становить 50,0 кв.м.

Згідно п.5 Договору «Набувач» приймає вказану квартири та зобов`язується надавати Відчужуваним довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, і зокрема у вищевказаній квартирі, харчування, лікування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті «Відчужувачів» - поховати їх згідно з християнським обрядом. |

Згідно п.6 Договору Вартість вищевказаного матеріального забезпечення встановлюється сторонами у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень в місяць.

Причому, сторони можуть домовлятись в майбутньому про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення, з урахуванням можливої інфляції або індексації цін на окремі товари.

Згідно п.7 Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання умов цього договору та відмови однієї із сторін від добровільного розірвання - в судовому порядку.

23.11.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 . (а.с.11-12)

На обґрунтування своїх доводів щодо розірвання Договору довічного утримання від 23 листопада 2023 року Позивачі вказують на невиконання Відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов`язань, що передбачені п.п.5,6 Спірного Договору.

Доводи Позивачів у судовому розгляді стороною Відповідача не спростовано.

Так, показаннями свідка ОСОБА_9 , допитаної у судовому засіданні 08.12.2024 (а.с.117-123) встановлено, що вона познайомився з сімєю ОСОБА_5 через свого батька, який колись разом працював з ОСОБА_1 , їй стало відомо що Позивачі потребують допомоги, а жінка з якою у них договір по догляду, свої обов`язки не виконує. З квітня 2024 року вона, свідок почала надавати допомогу Позивачам у побуті, готувала їм їсти, допомагала матеріально коштами. Свідок зазначила, що хотіла зустрітись і переговорити з питань допомоги ОСОБА_5 з ОСОБА_3 , однак, остання відмовилась від зустрічі з нею.

Свідок додатково зазначила, що зі слів ОСОБА_1 він дуже розчарований поведінкою відповідачки і постійно їй, свідку жалівся на неналежну допомогу зі сторони ОСОБА_3 .

Таким чином показаннями свідка, повністю підтверджено доводи Позивача ОСОБА_5 , надані ним у судовому засіданні та наведені у позовній заяві.

Відповідно до поданих додатків до позову, а саме квитанцій про сплату комунальних послуг та витрат на придбання медикаментів (а.с.21-47), усі витрати Позивач ОСОБА_1 щодо утримання жила та лікування несе самостійно.

Щодо доводів Відповідачки ОСОБА_3 викладених у письмових запереченнях на позов про забезпечення Позивачів продукт атами, на підтвердження чого подано не завірені належним чином копії квитанцій на придбання, то такі докази суд не може прийняти до уваги, оскільки вказані квитанції достеменно не вказують, що продукти харчування та інші придбання здійснювались для Позивачів і крім того суд позбавлений можливості звірити такі з оригіналами.

Доводи Відповідачки про належне виконання нею обов`язків згідно вимог оспорюваного Договору, суду жодними належними та допустимими доказами не підтверджені і не спростовують доводів сторони Позивачів. Відповідачка ОСОБА_3 у письмових запереченнях вказувала на підтвердження таких доказами та можливими показаннями свідків, однак жодних клопотань про доручення доказів чи виклик та допит свідків суду не заявляла, хоча такої процесуальної можливості позбавлена не була.

Посилання Відповідачки на звернення до органу досудового розслідування про можливе вчинення шахрайства по відношенню до Позивачів, в тому числі зі сторони ОСОБА_9 , судом до уваги братися не може, оскільки будь яких доказів про встановлення правоохоронними органами факту кримінально-протиправних діянь по відношенню до ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 суду не подано, а такі доводи Відповідачки у судовому засіданні спростував сам Позивач ОСОБА_1 .

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Таким чином, істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання інших різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також всі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Статтею 751 ЦК України передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувану, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

За змістом частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною другою ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 753/10508/18 (провадження № 61-16804св21) вказано, що "тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій".

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19 (провадження № 61-5955св21) зазначено, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження N 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Враховуючи викладене суд, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги щодо розірвання Договору довічного утримання і застосування наслідків такого розірвання є підставними, такими, що ґрунтуються на вимогах закону, докази на які Позивачі посилаються є належними та допустимими, доводи щодо порушення Відповідачем зобов`язань за Договором довічного утримання від 23.11.2023, що проявилися у вигляді не забезпечення належним доглядом та утриманням повністю віднайшли своє підтвердження у судовому розгляді, а формальні заяви Відповідача, що викладені у письмових запереченнях на позов, нічим не підтверджені та не спростовують висновків суду про під ставність позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідачки ОСОБА_3 на користь Позивачі моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч 2 цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Беручи до уваги той факт, що характер та обсяг емоційно-вольових переживань Позивачі, котрими мотивується моральна шкода базується на не належному виконанні договірних відносин Відповідачем є недостатнім, і жодними доказами не підтвердженим, тому суд дійшов переконання, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Відповідно із параграфом 2 п.п.1 п.1. ч.2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір» -Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання фізичною особою майнового позову - сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму.

Судовий збір у цій справі буде становити 1 відсоток від ціни позову за майнову вимогу становить 1 відсоток від 1405 000,00 - 14 050,00 гривень , за відшкодування моральної шкоди (немайнова вимога) 0,4 від прожиткового мінімуму -1211,2 гривні.

Відповідно до ч.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» , у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених ст.4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, з 1981 року. Відповідно з п.9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Таким чином, ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

ОСОБА_1 поніс у зв`язку із розглядом справи судові витрати на сплату судового збору - 9 448,00 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1,2)

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на Відповідача.

Отже з Відповідачки ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 9 448,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області про розірвання договору довічного утримання та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання укладений двадцять третього листопада дві тисячі двадцять третього року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г. Я.

Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, від 23 листопада 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г. Я., передбачені ч. 1 ст. 756 ЦК України та повернути відчужувачам у їхню приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 9448,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: м. Львів, вул. Зелена, 2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.01.2025 року.

Суддя П. Т. Едер