Справа № 478/1403/24 Провадження № 2/478/36/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2025 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого - суді Томашевського О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Григоренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду с-ща Казанка, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 7,1265 га за кадастровим номером: :10:000:0032, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку.

За життя, батько позивача розпочав процедуру виділення земельної частки (паю) в натурі, але Державний акт на право власності було видано 08.08.2005 року, тобто після його смерті.

Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено, позивач замовив та отримав його архівну копію, яку надав нотаріусу разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Проте, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи таку відмову відсутністю оригіналу Державного акту та його видачу спадкодавцю після смерті останнього.

Як зазначає позивач у позовній заяві, то у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування та на підставі рішення суду від 05.10.2021 року у справі № 478/1054/21 отримав частку сформованої земельної ділянки, загальною площею 7,1265 га.

На теперішній час інші спадкоємці не вчинили будь-яких дій щодо успадкування іншої частини земельної ділянки та не претендують на неї. Саму земельну ділянку займає позивач, але право власності за ним на іншу частину землі не зареєстроване.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить суд: визнати за ним право власності на частину сформованої земельної ділянки, загальною площею 7,1265 га ріллі, з кадастровим номером :10:000:0032, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.10.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду віл 25.11.2024 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання сторони не прибули. Про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

Згідно поданої заяви від 29.01.2025 року, позивач просив провести судовий розгляд без його участі та задовольнити позовні вимоги.

Згідно поданої заяви від 04.12.2024 року, відповідач просив суд провести судовий розгляд справи без участі його представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

За таких обставин, суд визнав за можливе провести розгляд цивільної справи по суті у відсутності учасників цивільного процесу.

Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася.

Суд, врахувавши заяви учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, визначивши правову природу спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2020 року Виконавчим комітетом Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Позивач є сином померлого ОСОБА_2 , що убачається з дослідженого судом свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 виданого 22.04.1961 року Сільбюро РАГС Казанківського району Миколаївської області (а.с. 8).

Згідно з листом Казанківської державної нотаріальної контори від 04.03.2020 року № 37/02-14 (а.с. 9) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало ОСОБА_2 , як особі, що не надала правовстановлюючий документ, в зв`язку з тим, що не встановлено коло спадкоємців, склад спадкового майна. Як убачається зі змісту вказаного листа, нотаріусом встановлено, що Державний акт, оригінал якого відсутній, був виданий ОСОБА_2 після його смерті.

З дослідженого судом Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 740489 встановлено, що його було видано на ім`я ОСОБА_2 08.08.2005 року на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації від 30.06.2005 року № 339-р (а.с. 11).

Отже, Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження органу місцевого самоврядування майже через 2 роки 9 місяців після смерті спадкодавця.

З наданого позивачем рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.10.2021 року у справі № 478/1054/21 (а.с. 12-14) встановлено, що за позивачем визнано право власності на частки сформованої земельної ділянки загальною площею 7,1265 га ріллі, з кадастровим номером :10:000:0032, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові права на частки земельної ділянки загальною площею 7,1265 га ріллі, з кадастровим номером :10:000:0032 зареєстровано за позивачем, що убачається з дослідженого судом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15).

Також судом було досліджено копію спадкової справи № 106/2003 року, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_2 на момент його смерті були: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відомостей щодо прийняття спадщини спадкоємцями матеріали спадкової справи не містять.

29 січня 2025 року позивачем надано суду додаткові докази, з яких убачається наступне.

12 грудня 1996 року спадкодавець ОСОБА_2 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), серії МК 0135060, яка перебуває у колективній власності КСП «ім.. Щорса», розміром 8,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 94).

21 жовтня 2002 року ОСОБА_2 звернувся на адресу районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (а.с. 93) та на підставі розпорядження Казанківської РДА від 06.11.2002 року № 564-р отримав дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність (а.с. 92).

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Зі змісту статті 525 ЦК УРСР убачається, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

За положеннями статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Між тим, за нормами частин 6 та 7 статті 118 ЗК України в редакції, діючої на момент відкриття спадщини, було передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають заяву до відповідної районної державної адміністрації, а відповідна РДА надає дозвіл на розробку її відведення.

За змістом частини 10 вказаної статті Кодексу було передбачено, що в подальшому, РДА розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Частиною 1 статті 125 ЗК України, в редакції, діючої на момент відкриття спадщини, було передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності. А статтею 126 вказаної редакції Кодексу було визначено, що право власності підтверджується державним актом.

Таким чином, на момент відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця, до складу спадкового майна увійшло його право на земельну частку (пай) розміром 8,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі отриманого сертифіката, серії МК 0135060 від 12.12.1996 року.

Як вже зазначалось вище судом, Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий спадкодавцю через 2 роки 9 місяців на підставі розпорядження Казанківської РДА складеного також після його смерті.

На момент прийняття розпорядження Казанківською РДА та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку був діючим ЦК України в редакції 2004 року.

Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 не міг набути право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації від 30.06.2005 року № 339-р та Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 740489 від 08.08.2005 року.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при наявності цього права у спадкодавця, то позовні вимоги не підлягають задоволенню через недоведеність позивачем наявності права власності на земельну ділянку у спадкодавця.

За встановлених судом обставин, суд також вважає, що надане позивачем рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.10.2021 року у справі № 478/1054/21 не має преюдиціального характеру, оскільки у цій справі не досліджувалися наведені вище обставини та їм не надавалася оцінка судом.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України,ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 524,525, 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 118,125 ЗК України (в редакції 2002 року), суд

Ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.02.2025 року.

Суддя О.О. Томашевський