Справа № 541/3800/24
Номер провадження 2/541/151/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 січня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

представника позивача Косточки С.О.,

представника відповідача Сидоренка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косточка С.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із судовим наказом від 03 жовтня 2024 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі судового наказу від 09 листопада 2017 року (справа № 539/2971/17) з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_4 на утримання їх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, батько позивача ОСОБА_6 є особою з інвалідністю третьої групи з 31 березня 2017 року та після операції потребує відповідного догляду, лікування, тому з грудня 2020 року позивач оплачує комунальні послуги по квартирі батька. Мати позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в звязку з онкологічним захворюванням та потребує періодичного лікування, тому в березні-квітні 2024 року позивач відправив 20 969,75 грн на її лікування. ОСОБА_1 постійно допомагає батькам шляхом придбання ліків, надає кошти для проходження медичних процедур, необхідних для покращення стану їх здоров`я, оплачує комунальні послуги, що на його думку свідчить про погіршення його матеріального стану. Позивач вважає, що наявність у нього ще однієї дитини, перебування на його утриманні непрацездатних батьків є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання ОСОБА_3 з 1/4 частини до 1/6 частини доходів (заробітку), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

22 листопада 2024 року ОСОБА_2 направила відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала, оскільки погіршення матеріального стану позивача не відповідає дійсності. Так, аліменти на старшого сина стягуються з 08 листопада 2017 року, тобто на день винесення судового наказу 03 жовтня 2024 року у справі № 541/344/24 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 ця обставина вже існувала. Крім того, в позовній заяві не зазначено, чому позивач на старшого сина згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), а на меншого - ні, хоча останній їх потребує більше, тому що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Майновий стан батьків позивача є таким, що вони не потребують матеріальної допомоги, оскільки у власності батька є будинок та декілька квартир, які можна здавати в оренду та отримувати прибуток, є земельна ділянка площею 2,63 га для товарного сільськогосподарського виробництва, яка передана в оренду СТОВ «Перемога», отже приносить регулярний дохід у виді орендної плати. Оплата позивачем комунальних послуг по квартирі батька обумовлена тим, що позивач проживав у даній квартирі, а отже був споживачем комунальних послуг. Проте, в разі необхідності, матеріальну допомогу батькам зобов`язаний надавати не тільки позивач, але і його брат, який мешкає в м. Полтаві (а.с. 69-70).

10 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив. Зазначив, що відповідачці було відомо, про те що з нього стягуються аліменти на утримання старшого сина в розмірі 1/4 частини доходу, але вона не зазначила про це при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу. Проте, фактично на утримання старшого сина він сплачує аліменти в меншому розмірі, ніж визначено в судовому наказі, за рахунок того, що дитина проживає з його батьками за попередньою згодою матері сина. Крім того, квартири, земельна ділянка батьків не стосуються суті справи, своєю власністю батьки мають право розпоряджатися на власний розсуд, що не зменшує його обов`язку як сина допомагати їм матеріально, утримувати їх. Тому, на його думку, зазначені доводи відповідача не спростовують необхідності зменшення розміру аліментів (а.с. 83-84).

16 грудня 2024 року ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь на відзив, вказала, що оскільки старший син проживає з дідом та бабою, які забезпечують його проживання, за рахунок чого позивач зменшує виплати на його утримання, він має змогу сплачувати аліменти на меншого сина в розмірі 1/4 частини. Звернула увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітній син зобов`язаний утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Наявність у його батьків квартир, будинку, земельної ділянки, забезпечення старшого онука житлом, харчуванням не свідчить про те що вони потребують матеріальної допомоги позивача (а.с. 95-96).

Позивач, відповідач в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечував проти зменшення розміру аліментів, надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві, запереченнях.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 398, а.с. 11).

Відповідно до судового наказу від 03 жовтня 2024 року (справа № 541/3447/24) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

У відповідності зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 140; рішенням суду про розірвання шлюбу від 23 березня 2017 року; судовим наказом від 09 листопада 2017 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 грудня 2017 року № 55396448 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з 08 листопада 2017 року до 15 квітня 2026 року (а.с. 12, 13, 14, 15).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що при винесені судового наказу від 03 жовтня 2024 року не було враховано те, що на його утриманні перебуває ще один син та непрацездатні батьки, які потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Твердження позивача про те, що на його утриманні перебуває неповнолітній син від попереднього шлюбу, на утримання якого він сплачує аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) на підставі судового наказу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2017 року у справі № 539/2971/17, не є обставиною, що свідчить про зміну сімейного або матеріального стану позивача, оскільки його шлюб з ОСОБА_4 було розірвано 15 травня 2017 року, аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5 стягуються з 08 липня 2017 року, тобто ці обставини вже існували на момент видачі Миргородським міськрайонним судом Полтавської області судового наказу від 03 жовтня 2024 року про стягнення коштів на утримання ОСОБА_3 .

В матеріалах справи відсутні документальні докази, які вказують на те, що на утриманні позивача перебувають непрацездатні батьки, не зазначено, чи є у них інші діти, крім позивача, розмір їх пенсії та інші види доходу, тому посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатні батьки, що спричинило погіршення його матеріального стану, не знаходять свого підтвердження та є необґрунтованими.

Крім того, необхідність утримувати непрацездатних батьків не виключає обов`язку позивача утримувати неповнолітнього сина.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового наказу від 03 жовтня 2024 року суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Та, обставина, що у позивача є ще один син, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача після видачі судового наказу від 03 жовтня 2024 року.

Такий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Посилання позивача на те, що він з 24 серпня 2022 року по 28 вересня 2024 року переслав відповідачці на її банківську карту кошти в розмірі 762 352,91 грн, не свідчать про погіршення його майнового стану, оскільки ці кошти були відправлені до винесення судового наказу від 03 жовтня 2024 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент винесення судового наказу від 03 жовтня 2024 року про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за судовим наказом від 03 жовтня 2024 року, відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що у позивача є ще одна дитина від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 16 січня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко