Номер провадження 2/754/17/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року відкрито провадженя у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

25 січня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому містилось клопотання про зупиненя провадження по справі.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року було зупинено провадження у цивільній справі № 754/16209/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівдо набрання законної сили рішення у справі 754/528/24 за позовною заявою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дитини.

06 вересня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки 16 липня 2024 року Деснянським районним судом міста Києва було ухвалено рішення по справі №754/528/24 та визначено місце проживання дитини разом з ОСОБА_1 . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 27.08.2024 року, у зв`язку з чим провадження по справі повинно бути поновлено, а справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року поновлено провадження по справі. Продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 16.11.2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини сторін фактично припинились, сторони проживають окремо. Позивачем подано до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву про розірвання шлюбу. Спільна дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач разом з дитиною проживають у Італійській Республіці, куди змушені були виїхати у зв`язку зі збройною агресією російської федерації. Однак матеріальну допомогу по утриманні дочки відповідач позивачу не надає. Таким чином, як батько спільної з позивачем дочки, рівноцінно з нею зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. За таких обставин, з метою забезпечення у спільної з відповідачем дочки, достатнього для нормального розвитку рівня життя, позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. При цьому вважає, що необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини будуть аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача, обґрунтовуючи відзив тим, що позивач позбавила відповідача можливості спілкуватися з дитиною і будь яким чином контактувати з нею, утримувати її примусово закордоном без його згоди і бажання, а відповідач у свою чергу не має права виїзду за кордон і не може через такі дії позивача жодним чином вплинути на те, щоб позивач надала йому змогу контактувати із дитиною. Таким чином, позивачем суттєво порушуються права відповідача, як батька. Договором дарування частки квартири від 29 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області за р.№3606, відповідач подарував дружині частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності. Позивач виїхала із їх спільною дитиною за кордон, та на даний час як йому відомо проживає у Республіці Італія. 08 березня у 2022 році сторони відсвяткували свято у м. Рені Одеської області і перебували у гарних стосунках. В подальшому позивач виявила намір поїхати тимчасово до Італії на період активних бойових дій в Україні. Разом з цим це мав бути короткотривалий період. Остання поїхала і ухиляється від повернення до цього часу, вже фактично майже два роки. Більше того, власне спочатку обмежила його спілкування з донькою, а згодом взагалі припинила, більше того заблокувала його номер. Крім того, під час їхнього шлюбу і до цього часу позивач зареєструвала місце свого проживання у помешкані за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить батьку відповідача - ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що позивач протягом тривалого часу позбавляє його як батька права спілкування із їх дочкою, її вихованням, він звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із відповідною заявою для вжиття заходів реагування. Разом з тим, має намір примиритися із дружиною, оскільки вважає що це буде найкраще рішення у цій ситуації, воно буде сприяти інтересам їх спільної дитини. Крім того, має намір налагодити із дружиною спільний діалог, а тому вважає рішення про розлучення є передчасним. Крім того, вважає, що позивач просить стягнути необґрунтовану 1/3 частину його заробітку, тобто значно більшу суму, ніж це передбачено законодавством. Тому, відповідач вважає, що позовна заява повинна бути залишена без задоволення.

Дослідивши докази та проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2013 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис №1781. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року.

Від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч .4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч. 1-3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 цієї статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, ст. 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Суд звертає увагу, що позивач не обґрунтовує розмір 1/3 частку з доходу відповідача, як стягнення з нього аліментів на дитину, лише зазначає, що дитина перебуває на її утриманні, а відповідач допомогу не надає.

Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатною, обґрунтованих заперечень щодо сплати аліментів, відповідачем не надано, враховуючи при цьому право дитини (дочки) на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини (їх дочки) в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача.

Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то саме такий розмір аліментів сприятиме матеріальному забезпеченню їх доньки, та створенню належних умов її фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку.

Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а її позовні вимоги задоволені, то судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 180, 181, 182, 183, 185, 191, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Деснянський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.01.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша