УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Київ

справа № 0818/4392/2012

провадження № 61-17594ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», зацікавлені особи: Акціонерне товариство «Райффайзен банк», Акціонерне товариство «Оксі Банк», ОСОБА_1 , приватний виконавець Білецька Крістіна Олександрівна, про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа № 0818/4392/2012 виданого 15 березня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі № 0818/4392/2012.

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 06 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, задовольнив заяву.

Замінив стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», , на ТОВ «Цикл Фінанс», , у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 0818/4392/2012, виданого 15 березня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя, про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі № 0818/4392/2012.

30 грудня 2024 року представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслав до Верховного Суду три ідентичного змісту касаційні скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року (вх. № 40995/0/220-24, вх.№ 41000/0/220-24 та вх. № 41000/1/220-24)

Касаційні скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки не дослідили належним чином докази на підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Цикл Фінанс». Заявник вважає, що ТОВ «Цикл Фінанс» не довело на підставі належних та допустимих доказів факт переходу права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від первісного кредитора.

Отже, судові рішення заявник оскаржує на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу, оскаржувані судові рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на такі підстави.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 26 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2012 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнив. Звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м, загальною площею 78,17 кв.м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Капшуковою Ю. В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 06 квітня 2005 року, зареєстроване в реєстрі за № 1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна у встановленому законом порядку задовольнив у повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27 грудня 2007 року в сумі 447 143,58 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою від 28 квітня 2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя відмовив у задоволенні заяви головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення.

19 грудня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» уклали договір відступлення права вимоги № 114/2-65, за змістом якого AT «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27 грудня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1

19 грудня 2023 року між AT «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» уклали договір відступлення права вимоги № 114/2-65-1, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27 грудня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1

22 грудня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та AT «Оксі Банк» уклали договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, посвідчений Комарницькою О. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований за реєстровим № 1535, відповідно до якого AT «Оксі Банк» набуло права Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим 27 грудня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Клименко В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 3862, укладеним між банком та ОСОБА_1

22 грудня 2023 року між AT «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» уклали договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О. В, зареєстрований за реєстровим № 1536, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченого 27 грудня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Клименко В. В. зареєстрованим в реєстрі за № 3862, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

На виконанні у приватного виконавця Білецької К. О. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 від 19 квітня 2021 року, відкрите на підставі виконавчого листа № 0818/4392/2012 виданого 15 березня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м, загальною площею 78,17 кв.м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуковою Ю. В. 06 квітня 2005 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна у встановленому законом порядку задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27 грудня 2007 року в сумі 447 143,58 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219 грн.

Отже, аналізу підлягають доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості стосовно правового питання щодо обґрунтованості підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

За вимогами частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, виснувала про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України (стаття 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

Приписи статті 204 ЦК України встановлюють презумпцію правомірності правочину, зауважуючи, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій не встановили наявність доказів на підтвердження недійсності договорів відступлення прав вимоги.

За таких умов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни кредитора у відкритому виконавчому провадженні і такий висновок не суперечить чинній правозастосовній практиці.

В касаційній скарзі заявник посилається на нікчемність договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, стороною яких є боржник ОСОБА_1 , вказуючи на те, що сума заборгованості, зазначена у договорах про відступлення права вимоги значно перевищує суму заборгованості, яка була стягнута з ОСОБА_1 за кредитним договором.

Поняття відступлення права вимоги цивільне законодавство розкриває в контексті права передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, визначеного пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Більш ширше визначення права вимоги розкриває законодавець у частині першій статті 1077 ЦК України, зазначивши, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки як предмет з ознакою незмінності може бути передане за відплатним договором від первісного кредитора наступному у тому ж вигляді, в якому належало попередньому кредитору. Водночас, цивільне законодавство не визначає можливість первісного та наступного кредиторів збільшувати обсяг відповідальності за кредитним та іпотечним договорами шляхом визначення відповідних положень у договорі про відступлення права вимоги, який є виключно посвідченням переходу такого права вимоги до наступного кредитора та сплати суми грошових коштів первісному кредитору в рахунок вартості відступлених ним прав вимоги за договорами.

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2023 року у справі № 522/14088/20, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення за результатами розгляду позовних вимог, зокрема, про визнання недійсним договору про відступлення прав грошової вимоги за кредитним та іпотечним договорами, зауважив, що обставини дійсності угоди про відступлення права вимоги є предметом доказування та встановлення у справі за позовом нового кредитора до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у справі про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Аналогічні міркування викладені у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17, від 11 листопада 2022 року у справі № 761/4416/20.

З огляду на наведене, доводи касаційної скарги щодо нікчемності договорів відступлення прав вимоги не доводять потребу у відкритті касаційного провадження у справі, оскільки не доводять порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій стосовно дослідження договорів відступлення прав вимоги на предмет їх нікчемності внаслідок збільшення обсягу відповідальності боржника з огляду на помилковість таких суджень заявника в контексті приписів чинного цивільного законодавства та чинної правозастосовної практики.

Не спростовують висновок судів попередніх інстанцій і посилання заявника на врахування суду апеляційної інстанції відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, датованих 04 вересня 2024 року, за змістом яких іпотекодержателем зазначене ТОВ «Цикл Фінанс» та які не існували станом на час постановлення оскаржуваної ухвали місцевим судом.

Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/3999/23 зазначив, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суди попередніх інстанцій встановили набуття права іпотекодержателя остаточним кредитором ТОВ «Цикл Фінанс» на підставі первинних документів - договорів відступлення права вимоги, а отже посилання заявника на дослідження судом відомостей з Державного реєстру реєстрації прав на нерухоме майно, як на засіб засвідчення вже набутого права іпотекодержателя, такого висновку судів не спростовує, не доводить порушення ними норм процесуального права та зводиться до суб`єктивного тлумачення норм права, відмінного від чинної правозастосовної практики.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги, оскільки зазначена позивачами підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», зацікавлені особи: Акціонерне товариство «Райффайзен банк», Акціонерне товариство «Оксі Банк», ОСОБА_1 , приватний виконавець Білецька Крістіна Олександрівна, про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров