Справа № 585/281/24
Номер провадження 2/585/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, за участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить: 1. Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім?єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2010 року по 28.10.2016 року. 2. Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільною сумісною власністю: - житловий будинок, літ. А, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 64,5 кв.м. та надвірні споруди: ганок - гн, сарай - Б, сарай - 6, прибудова - 6', прибудова - в, літня кухня - В, сарай - Д. колодязь - к, огорожа - №, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку, площею 0,1000 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:014:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку,площею 0,1800 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:014:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 3. Поділити спільне сумісне майно без реального виділення: - визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, літ. А, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 64,5 кв.м. та надвірних споруд: ганок - гн, сарай - Б, сарай - б, прибудова -61, прибудова - в, літня кухня - В, сарай - Д, колодязь - к, огорожа - №, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),кадастровий номер :03:014:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1800 га, переданої для ведення особистого селянського господарства,кадастровий номер :03:014:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказав, що з грудня 2010 року по 28.10.2016 року він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку, що належить на праві приватної власності його батькам та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний сімейний бюджет. Під час їхнього спільного проживання у них народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_1 від 26.09.2023 року та Серія НОМЕР_2 від 26.09.2023 року. Весь час їхнього спільного проживанням вони з відповідачем мали спільний побут, спільний бюджет, спільний відпочинок, користувалися правами та виконували обов`язки, притаманні подружжю, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, сумісно виховували дітей. Вказаний факт підтверджується листом № 62 від 16.10.2023 року «про надання інформації», з якого вбачається, що згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради № 13 за 2011-2015 роки, за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 08.04.2011 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 02.01.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 20.10.2015 року. Згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради №13 за 2016-2020 роки відповідач з дітьми були зняті з реєстрації 28.10.2016 року. Факт того, що вони з відповідачем з грудня 2010 року по листопад 2016 року проживали разом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, також можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_3 ; ОСОБА_7 , який проживає по АДРЕСА_4 . Згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_3 від 07.06.2011 року, в період їхнього спільного проживання, він постійно працював, а тому мав дохід та вони з ОСОБА_2 могли заощадити кошти. Крім того, відповідно до довідки № 154 від 26.09.2023 року, виданої Гришинським старостинським округом Роменського району Сумської області, він є членом ОСГ батька ОСОБА_8 , який володіє земельною ділянкою та теж отримує дохід. 11.10.2016 року, за спільно накопичені кошти, ними було придбано житловий будинок, літ. А, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 64,5 кв.м. та надвірні споруди: ганок - гн, сарай - Б, сарай - б, прибудова - б1, прибудова - в, літня кухня - В, сарай - Д, колодязь - к, огорожа - №, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1000 га, передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:014:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1800 га, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:014:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після придбання будинку, вони з ОСОБА_2 планували переїзд та подальше спільне проживання. Однак, їхнє з відповідачем сімейне життя не склалося та фактичні шлюбні відносини між ними було припинено. З 28.10.2016 року вони почали жити окремо, він за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 з дітьми у придбаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30 січня 2024 року провадження у справі відкрито і призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

27 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито і призначено судовий розгляд.

07 липня 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому ОСОБА_9 зазначив, що позовні вимоги його довірительницею не визнаються, оскільки все спірне майно набуте нею після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, за її особисті кошти та є її особистою власністю. Позивач посилається на те, що з грудня 2010 року по 28.10.2016 року він та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку, що належить на праві приватної власності його батькам та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний сімейний бюджет. Зазначає, що весь час їх спільного проживання вони мали спільний побут, відпочинок, користувалися правами та виконували обов`язки, притаманні подружжю, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, сумісно виховували дітей. Також посилається на те, що 11.10.2016 року за спільно накопичені кошти ними було придбано спірні житловий будинок та земельні ділянки, після придбання яких вони планували переїзд та подальше спільне проживання, однак після придбання спірного майна їх сімейне життя не склалося та фактичні шлюбні відносини між нами було припинено. З 28.10.2016 року почали жити окремо. Позивач за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 з дітьми у придбаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини відповідачем визнаються частково з огляду на наступне. Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені - факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Постанова ВС від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14- Ц). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в справі № 585/3805/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей встановлено, що сторони з 3 січня 2010 року по червень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, про що вони підтвердили в суді. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_11 . Відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. На даний час ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) сторони проживають окремо. Діти залишилися проживати разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює, але він має задовільний стан здоров`я, інших дітей чи непрацездатних батьків на його утриманні немає. Відтак, зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 3 січня 2010 року по червень 2015 року про що вони підтвердили в суді, а не по 28.10.2016 року, як на це посилається позивач. Після припинення фактичних шлюбних відносин сторони їх більше не поновлювали, з червня 2015 року проживали окремо - кожен у своїх батьків. За таких обставин, посилання позивача на те, що він та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку, що належить на праві приватної власності його батькам та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний сімейний бюджет по 28.10.2016 року, спростовуються обставинами, встановленими рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в справі № 585/3805/15-ц, які не доказуються при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті ж особи, щодо яких встановлені ці обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Відтак, вимога позивача про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2010 року по 28.10.2016 року не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи, тому в задоволенні цієї вимоги суд має відмовити. Відповідач заперечує те, що спірні житловий будинок та земельні ділянки були придбані 11.10.2016 року за спільно накопичені кошти та що після їх придбання вони планували переїзд та подальше спільне проживання. З червня 2015 року - часу припинення фактичних шлюбних відносин, що встановлено судовим рішенням, сторони проживали окремо, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, та не мали взаємних прав і обов`язків. На підставі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2015 року в справі № 585/3805/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з позивача на користь відповідача Роменським міськрайонним судом 19.02.2016 року був виданий виконавчий лист, який був звернутий до примусового виконання. З повідомлення Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.08.2023 вбачається, що на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавче провадження АСВП НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2/585/152/16 від 19.02.2016 р. року виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 28.12.2015р. і до досягнення дітьми повноліття. Особистого майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. ОСОБА_1 офіційно не працює, аліменти сплачує частково, внаслідок чого виникла заборгованість. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року складала 46455,66 грн. Все спірне майно було придбано відповідачкою за її особисті кошти після припинення перебування з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. Будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження фактів придбання вищевказаного майна за спільні сумісні кошти позивач не надає. Вищенаведене підтверджується обставинами, встановленими рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року в справі № 585/3805/15-ц, а також можуть підтвердити свідки (а.с. 67-70).

22 липня 2024 року позивач надав суду відповідь на відзив в якому позивач вказав заперечення щодо обґрунтувань відзиву. При цьому зазначив, що викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву від 08.07.2024 року доводи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки дійсно, і вказана обставина ним була визнана в судовому засіданні у даній справі, десь з травня 2015 року по лютий 2016 року, вони проживали окремо, він у своїх батьків в АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 з дітьми у її матері в с. Бацмани. Після народження сина вони помирилися, спільно зареєстрували місце проживання сина в АДРЕСА_2 , де і проживали майже до кінця липня 2017 року. Після невеликої перерви в стосунках, вони знову спільно проживали з відповідачем, мали спільний побут, спільний бюджет, спільний відпочинок, користувалися правами та виконували обов`язки, притаманні подружжю, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, сумісно виховували дітей. Вказаний факт підтверджується листом № 62 від 16.10.2023 року «про надання інформації», з якого вбачається, що згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради №13 за 2011-2015 роки, за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 08.04.2011 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрована з 02.01.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 20.10.2015 року. Згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради №13 за 2016-2020 роки відповідач з дітьми були зняті з реєстрації 28.10.2016 року. Вказаний факт можуть підтвердити свідки: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 , який проживає в АДРЕСА_2 . ОСОБА_12 , який проживає в АДРЕСА_4 . ОСОБА_13 , який проживає в АДРЕСА_5 . Вказаний факт також підтверджується зробленими ним відеозаписами на мобільний телефон їхнього з відповідачкою та дітьми спільного проживання. Однак, в зв`язку з несправністю телефону, виготовити запис та надати його суду з цією відповіддю на відзив не має можливості. Мобільний телефон з записами та виготовлені фотокопії ним будуть надані після усунення поломки (а.с. 78-79).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_14 підтримав заявлені вимоги і просив задоволити. Пояснив, що прибутки від сільськогосподарської діяльності не показуються.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Суду пояснив, що вони з ОСОБА_15 з 2010 року жили разом, у них народилася донька ОСОБА_10 . Десь в 2015 році вони посварилися і після цього десь рік разом не жили. Потім стали знову жити разом, народився син. В 2016 році придбали будинок у м. Ромни. Вони стали жити у м. Ромни, потім у них стосунки припинилися. Коли вони купували будинок у них була домовленість, що будинок буде донці - ОСОБА_10 . Але зараз від дочки ОСОБА_10 він дізнався, що ОСОБА_2 хоче продати будинок. Він намагався переконати, щоб ОСОБА_2 склала договір дарування на користь ОСОБА_10 , вона з початку погоджувалася, а потім відмовилася. Діти записані на нього. Коли народжувалася дитина, він їхав в сільську раду і сам записував дитину на себе. ОСОБА_2 у шлюбі до цього часу не була. Чому вони не уклали шлюб, він пояснити не може. Будинок на себе не зареєстрував тому, що у них були стосунки. Він рік працював на буровій десь у 2012 році і отримував десь 7-8 тис. грн. за місяць. Потім, працював з пів року в «Дружбі новій» отримував десь 4 тис. грн. Вони стали жити з 2010 року спільно і жили з його батьками у АДРЕСА_2 . Вони жили з батьками десь до 2015 року. Коли ОСОБА_16 була вагітна на другому місяці, вони посварилися і не жили. ОСОБА_16 тоді жила у АДРЕСА_6 , а він з батьками. Будинок вони придбали в 2016 році, будинок купляли за 160 тис. грн. Коли оформляли документи, то він ще платив за документи для суду, для того чоловіка, у якого купували будинок. Чому в договорі вказано сума 119035 грн. він не знає. В нього доказів підтвердження того, що він сплачував 160 тис. немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що вони з ОСОБА_17 не проживають з 01.06.2015 року, а житло було придбано в 2016 році. Тому нічого з ним вона ділити не збирається. На аліменти вона подавала в грудні 2015 року. Вона ледь впросила ОСОБА_18 записати дитину на нього. А потім придбала цей будинок за власні кошти. Деякий час вона була у них зареєстрована, а коли придбала будинок, вона виписалася і приписалася у придбаному будинку. Той будинок був у аварійному стані, вона робила ремонт, аліменти він не сплачував і ні чого їй не допомагав до 2020 року, і лише тоді став платити аліменти. Вони з ОСОБА_1 , коли спільно проживали, нажили багато майна, вона тоді працювала по господарству, вони тримали худобу, придбали автомобіль, два комбайни і ще багато майна, яке все залишилося ОСОБА_19 . На питання сторони позивача звідки в неї взялися кошти на придбання майна, ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_17 віддав їй частину грошей за 2 биків, яких вони разом вирощували, також вона продала свою корову, яку вона тоді, як пішла від ОСОБА_17 , забрала собі. Свекор їй також давав частину грошей на придбання майна. ОСОБА_17 дійсно допомагав в оформленні документів на будинок. Вони, свекор і ОСОБА_17 , їздили дивитися на той будинок. Також вона отримувала дитячі кошти. Коли вони посварилися і вона пішла до своєї матері вона забрала у свекрухи спільну з ОСОБА_17 корову, а в ОСОБА_17 залишилося ще дві корови і свині.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав викладені у відзиві заперечення та позицію відповідача і просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що на їх переконання позов виник у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати аліментів, і таким шляхом позивач бажає вирішити це питання.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_3 , живе там з народження. З ОСОБА_1 вони друзі. З ОСОБА_2 у неї немає ніяких стосунків, вони з нею не спілкувалися. Вона знає, що ОСОБА_20 деякий час проживала з ОСОБА_17 , в них є двоє спільних дітей. Вони тримали спільне господарство. Потім, вона деякий час жила в іншому селі. Вона жила з ОСОБА_17 років 2-3, точно не пам`ятає, може і 5. Вона у них вдома не бувала. Вони тримали господарство, у нього є якісь землі які він обробляє, вона точно не знає. ОСОБА_17 займається обробітком землі. Діти народжувалися у ОСОБА_17 . Різниця у віці десь років 6 - 7 років, може менше. Чим займалася ОСОБА_15 , вона не знає. По селу говорили, що вони не в шлюбі, вона напевно не знає. Вона від них живе далеко. Вони жили з його батьками. На той час, як вони жили сім`єю, то у них були бички, тримали корову. В них є трактор, є комбайн.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 суду пояснила, що проживає в АДРЕСА_7 . ОСОБА_1 не знає, ОСОБА_2 знає, вони жили по сусідству, спілкувалися. Вони живуть по АДРЕСА_9, вони живуть через дорогу, їх будинок трішки вище, тому їй видно їх двір. Вона знала, що продавалася сусідська хата і згодом ту хату придбали. Потім було, що приїхала тентована машина і привезли меблі, розвантажили меблі і знову там ніхто не жив. У неї є родичі у с. Бацмани і вони розповіли, що знають тих людей які купили хату. Тоді, вони приїхали у 2017 році і ОСОБА_22 стала ходити на роботу, а діти пішли до школи. Той хто продав хату, колишній господар, ОСОБА_23 , їй розповідав, що дивитися хату приїздили старі і молоді, а в нотаріуса оформляла будинок сама ОСОБА_22 . Вона бачила чоловіка, з яким раніше жила ОСОБА_16 , всього кілька разів. Він там не жив і допомоги ОСОБА_24 не надавав. Коли купували будинок, вона напевно не пам`ятає, здається восени, може в листопаді - грудні, в кінці 2016 року. Вона не знає за які кошти купувалася та хата. На той час ОСОБА_22 вже не проживала з співмешканцем. Вони інколи з ОСОБА_16 спілкувалися по сусідські, але їй розповідали про ОСОБА_25 і її співмешканця родичі з Бацманів . В неї є родичі з с. Бацмани , вона їх не хоче називати. Вони живуть у с. Бацмани, прізвище ОСОБА_27 , її свахи рідні, ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , але вони вже померли. Вони спілкувалися з ними як родичі, їздили до них на храм. Вони спілкувалися з того часу як її дочка вийшла за їх родича. Вони зустрічалися з ними кілька разів на рік. Розмова за ОСОБА_25 зайшла тому, що виникла розмова, що придбали хату у них напроти, а родичі сказали, що знають хто купив. Їй сам попередній власник - ОСОБА_23 розповідав, що саме ОСОБА_22 займалася оформленням документів на хату. ОСОБА_23 живе у м. Прилуки, але вона його знає, так як він бував у цьому будинку, там жив його син - ОСОБА_30 і він купував цю хату для сина. Він жив у сина по кілька місяців. А потім вони продали хату. Розмова про те, хто оформляв хату, була у неї з колишнім власником ще раніше, тоді коли був продаж. Їй відомо, що ОСОБА_31 мати тримає багато господарства, обробляє земельні ділянки. Про це, їй відомо тому, що у неї є сусід, який спілкується з ОСОБА_32 мамою. Про те, що ОСОБА_22 раніше жила зі співмешканцем, їй відомо зі слів ОСОБА_24 . Хто привозив меблі в тентованій машині - ОСОБА_22 , там були тумбочки, ліжко шафа. ОСОБА_22 в тому будинку жила десь з серпня 2017 року і до 2023 року до кінця серпня, за цей час вона бачила там ОСОБА_1 кілька разів, може три.

Допитана в якості свідка ОСОБА_33 суду пояснила, що проживає в АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 - її знайома, стосунків немає ніяких. В 2016 році вона жила з ОСОБА_35 у Салогубівці . ОСОБА_2 вона знає з малого віку. На питання представника відповідача повідомила, що ОСОБА_2 жила у с. Бацмани, а потім вони з ОСОБА_35 стали спільно проживати. Вона знає її, бо її син однокласник ОСОБА_36 . ОСОБА_37 там працювала важко, складала гроші на ту хату. Всі діти народилися в с. Салогубівка. Коли народилися діти, вона не знає. В с. Салогубівці ОСОБА_16 проживала до якого часу не знає, потім повернулася в село до матері, а потім купила хату у Ромнах. Чому вона повернулася до матері тому, що ОСОБА_17 зраджував ОСОБА_39 . Що ОСОБА_37 купила хату, то балакали в селі люди. Хату придбала після того, як народила сина і вони тоді разом не жили. Коли придбала хату вона не знає. На запитання представника позивача, що означає тяжко працювала, повідомила, що тримала господарство, бики, свині, все вона сама тягла. Вона сама це бачила не один раз. Про те, що вона тяжко працювала, говорило все село. Казали, що хату вона купила стареньку, і їй допомагав брат робити ремонт. Скільки коштувала хата, вона не знає. У матері ОСОБА_16 також тримали господарство. Вона у матері жила до купівлі будинку - може років 2-3, недовго. Вона за той час бачила ОСОБА_16 кілька разів, може 3-4 рази. Утримувати дітей ОСОБА_16 допомагали брати. На питання звідки відомо, що ОСОБА_40 придбала будинок - повідомила що всі в селі балакали. Колись її брат, жив з матір`ю ОСОБА_36 , в них народився один син, брат ОСОБА_36 . Придбала ОСОБА_37 будинок, здається за 80 тис. грн., начебто їй так казали. В селі балакали, що ОСОБА_37 збирала гроші на будинок.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що проживає в АДРЕСА_8 . З ОСОБА_1 вони друзі, вони допомагають одне одному, він на нього інколи працював, коли той просив. Стосунки з ОСОБА_16 нормальні. ОСОБА_1 жив у с. Салогубівка з ОСОБА_16 і дітьми, вони робили, працювали вони постійно. ОСОБА_17 більше в полях, а ОСОБА_16 вдома на господарстві, корови, свині. Він у ОСОБА_17 працював в 2016-2017 роках. Десь весною 2016 року, він допомагав ОСОБА_17 з відвантаженням зерна. ОСОБА_17 з ОСОБА_16 тоді проживали разом. Він бував у них майже щодня. Перед купівлею, будинок вони з ОСОБА_17 їздили дивитися разом. Коли це було, він не пам`ятає. Вони оглянули будинок і поїхали додому. Будинок потребував ремонту. Коли купили будинок він з ОСОБА_17 приїздив до будинку. У спальні будинку, він допомагав копати яму, щоб заливати бетоном підлогу. Також приїздив рубати дрова в той будинок. Це було восени. ОСОБА_1 йому розповів, що купив той будинок. ОСОБА_16 приїхала на АДРЕСА_10, коли старшій донці треба було йти в школу. Він допомагав перевозити речі на автомобілі «Десятка». На питання представника відповідача ОСОБА_9 повідомив, що проживають вони з ОСОБА_17 десь за 1,5 км один від одного. Він знає, що ОСОБА_37 в 2016-217 роках проживала з ОСОБА_17 . Він знав, що ОСОБА_16 до 2016 року зустрічалася з ОСОБА_17 . Він робив у ОСОБА_17 на зерні на сушці. Про наявність у ОСОБА_17 аліментів він не знає. В будинку коридор, наліво прихожа, направо кухня, прямо спальня. Вони були там десь влітку, точно не пам`ятає дати, до середини літа. Коли був придбаний будинок, він не знає. ОСОБА_16 переїхала в будинок в 2017 році і переїхала із с. Салогубівки. Перевозили трішки дитячих речей. Ще тоді 4 мішки зерна везли на продаж. Речі перевозив один раз. Будинок вже був придбаний в 2017 році. А ОСОБА_16 переїхала тоді, коли старша донька ОСОБА_10 пішла до школи. ОСОБА_17 залишився у с. Салогубівка. Чому ОСОБА_17 не поїхав з дружиною та донькою в м. Ромни, він не знає. На той час коли він у ОСОБА_17 працював, будинок ще не був придбаний. Вони сварилися ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , сварилися, мирилися, з того як він там працював, він в тому краю села бував частенько, міг він і так зайти до ОСОБА_17 поспілкуватися. На той час, коли ОСОБА_16 приїздила, він у ОСОБА_17 вже бував рідше. Сушарка у ОСОБА_17 вдома і зерно зберігалося вдома.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_1 його син, з сином стосунки нормальні, з ОСОБА_15 стосунки нормальні. В них нічого не було, вони жили в нього, вели хазяйство. Вони були не розписані, він вирішив допомогти, щоб було онукам де жити. З невісткою їздили, шукали будинок. Кошти у нього на той час були, він працював, в нього була картка на якій 50 тис. грн. і він давав синові картку, і син знімав гроші. Вона переїхала в той будинок, коли дитина пішла в перший клас. Коли саме, вони придбали той будинок, він точно не знає. Син з ОСОБА_16 стали спільно проживати, він її привів, вона була вагітна, вони її прописали у себе в хаті. Вони у них жили, скільки років, він сказати не може. В їх сім`ї заощаджень не було, син позичав гроші на будинок ще у родичів - у покійного дядька. Він не пам`ятає, ні рік, ні місяць, коли купили будинок. На час придбання будинку, вони жили у нього. Між ними інколи виникали сварки. ОСОБА_16 стала жити в будинку, коли дитина пішла у перший клас, до цього проживала у нього. ОСОБА_15 у них проживала постійно. Він знає, що вона подавала в суд на аліменти. На аліменти, вона подавала здається після придбання будинку. Ціну будинку, він не знає, скільки син позичав грошей, він не знає. Він сам дав онукам на хату, щоб було де жити. Чому син не оформив будинок на себе, він не знає. Син з ОСОБА_16 жити не збирався, в них були постійні сварки. Будинок купувався більше для онуків, він не дуже міркував про те, чи будуть син з ОСОБА_16 спільно жити. Була якась сварка перед її переїздом у м. Ромни, що вона бігала у с. Бацмани до матері, який час її не було він не пам`ятає. Вона уходила з дитиною. Онуки народилися здається обоє в них. На час народження другої дитини ОСОБА_15 здається мешкала у них, він точно не може сказати. На час коли син з ОСОБА_16 жили спільно, вони тримали свою корову, своїх свиней. Під час проживання вони купували якісь меблі - диван, здається ще шафу, це все забирала ОСОБА_16 , диван залишився, а інше забрала ОСОБА_16 . В будинок ОСОБА_16 переїхала вже без сина, він їздив допомагав з ремонтом, але син там не жив. Будинок купувався для онуків. Синові було відомо, що будинок купується саме для онуків, а судовий спір виник тому, що будинок виставили на продаж. Він знав, що у сина був борг по аліментам, чи він його погасив, не знає. ОСОБА_16 виписалася з його будинку коли почала оформляти на себе той будинок. Він балакав з ОСОБА_16 , щоб оформити будинок на дітей, але ОСОБА_16 сказала, що оформить на себе, бо діти маленькі, вона казала, що все рівно будинок буде дітям. Син в тому будинку не жив. Він їй вірив і довіряв і не думав, що вона може так поступити. В інтернеті був цей будинок заведений у продаж. Син хоче отримати частину, щоб залишити будинок дітям. Звідки ОСОБА_16 виїздила в той будинок, він не пам`ятає, він міг бути на роботі, він працював вахтовим методом і його по кілька тижнів не було вдома.

З доказів доданих до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

З інформації № 62, від 16.10.2023 року, виданої Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області, вбачається, що згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради №13 за 2011-2015 роки, за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 08.04.2011 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 02.01.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 20.10.2015 року. Згідно погосподарської книги Гришинської сільської ради №13 за 2016-2020 роки відповідач з дітьми були зняті з реєстрації 28.10.2016 року (а.с.8).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 і її батьками вказані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 9).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_8 і його батьками вказані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 10).

В довідці № 154 від 26.09.2023 року, яка видана Гришинським старостинським округом Роменського району Сумської області, ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4 вид.22.10.2019 ) згідно його заяві та запису в погосподарській книзі №13 за 2021-2025 роки, являється членом ОСГ батька ОСОБА_8 , який володіє земельною ділянкою(а.с. 13).

11.10.2016 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Селезньовою Т.О. за реєстровим в реєстрі № 157, ОСОБА_2 купила житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1000 га, на якій побудовано: один житловий будинок - А, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 64,5 кв.м. та надвірні споруди: ганок - гн, сарай - Б, сарай - б, прибудова - б1, прибудова - в, літня кухня - В, сарай - Д, колодязь - к, огорожа - №. В п. 4 договору вказано, що продаж цей вчинено за 119035 гривень які продавець отримав повністю від покупця до підписання та посвідчення даного договору, цей факт сторони підтверджують своїми підписами на договорі (а.с.14-15).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 11.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та № 157, ОСОБА_2 було придбано житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий № :03:014:0001), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1000 га, на якій побудовано: один житловий будинок - А, житловою площею 33,5 кв.м., загальною площею 64,5 кв.м. та надвірні споруди: ганок - гн, сарай - Б, сарай - б, прибудова - б1, прибудова - в, літня кухня - В, сарай - Д, колодязь - к, огорожа - № (а.с.16-17).

11.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Селезньовою Т.О. за реєстровим в реєстрі № 158, ОСОБА_2 купила земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1800 га. В п. 4 договору вказано, що продаж цей вчинено за 12600 гривень які продавець отримав особисто повністю від покупця до підписання та посвідчення даного договору, своїми підписами на договорі сторони підтверджують факт повного розрахунку (а.с.18).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 11.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та №158, ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку (кадастровий № :03:014:0002), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1800 га (а.с.19).

З записів, які маються в будинковій книзі для прописки громадян вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 28.10.2016 року зареєстровані за адресою буд. АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Відповідно до звіту про оцінку майна: ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає 177 100 грн.; ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий № :03:014:0001 становить 20 700 грн.; ринкова вартість земельної ділянки площею 0,18 га, кадастровий № :03:014:0002 становить 27 000 грн. (а.с.22-23).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2016 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживаючого в АДРЕСА_2 , офіційно непрацюючого, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в твердій грошовій сумі по 500 (п`ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину нарахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 28 грудня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнення проводити на користь матері дітей ОСОБА_2 . В описовій частині рішення зазначено: «Судом встановлено, що сторони з 3 січня 2010 року по червень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, про що вони підтвердили в суді. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_11 . Відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. На даний час ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) сторони проживають окремо. Діти залишилися проживати разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює, але він має задовільний стан здорові, інших дітей чи непрацездатних батьків на його утриманні немає» (а.с.71).

Відповідно до виконавчого листа №585/3805/15-ц, виданого 08.02.2016 року, вбачається, що судом було вирішено, стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживаючого в АДРЕСА_2 , офіційно непрацюючого, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в твердій грошовій сумі по 500 (п`ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину нарахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 28 грудня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнення проводити на користь матері дітей ОСОБА_2 (а.с.72).

З повідомлення Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства від 09.08.2023 вбачається, що на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавче провадження АСВП НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 2/585/152/16 від 19.02.2016 року виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 28.12.2015р. і до досягнення дітьми повноліття. Особистого майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. ОСОБА_1 офіційно не працює, аліменти сплачує частково, внаслідок чого виникла заборгованість. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.08.2023 року складала 46 455,66 грн. (а.с. 73).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 станом на липень 2023 року має заборгованість, яка складає 46 455,66 грн. (а.с. 74).

05 липня 2024 року між ОСОБА_9 - адвокат, та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги і від ОСОБА_2 отримано адвокатом 15000 грн. за надання правничої допомоги. Вказане підтверджене договором та квитанцією (а.с. 76, 76 зв.).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Таким чином, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19, провадження № 61-3071св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до правої позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у справі №645/1601/16-ц від 24.06.2020 року проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований частково і підлягає задоволенню лише в частині встановлення факту, а в іншій частині не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони з грудня 2010 року по червень 2015 року мешкали разом, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели сумісне господарство з єдиним бюджетом, без реєстрації шлюбу, вказаний факт підтверджується як свідченнями сторін, так і свідків. Окрім того, дана обставина підтверджена рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому вказано що судом встановлено, що сторони з 3 січня 2010 року по червень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах… А отже, даним рішенням суду встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 3 січня 2010 року по червень 2015 року, про що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили в суді. При цьому вважати що дане рішення є преюдиціальним щодо даної обставини, як стверджує сторона відповідача, суд не може, оскільки в справі про стягнення аліментів дані обставини не були предметом розгляду і предметом доказування. Те, що суд встановив дану обставину в мотивувальній частині рішення, не може вважатися беззаперечним доказом того, що в даному спорі вирішувалося питання встановлення факту спільного проживання сім`єю і строку такого проживання.

Твердження позивача та його представника, що після народження сина позивач і відповідач помирилися, та проживали разом в АДРЕСА_2 , майже до кінця липня 2017 року, мали спільний побут, спільний бюджет, спільний відпочинок, користувалися правами та виконували обов`язки, притаманні подружжю, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, сумісно виховували дітей не підтверджується показами свідків та доказами, які маються в матеріалах справи.

Зокрема допитані свідки не змогли вказати суду конкретних або приблизних дат коли саме сторони посварилися і ОСОБА_15 переїхала на проживання до матері, та коли повернулася і вони знову почали мешкати разом.

При цьому твердження сторони позивача, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю до 28 жовтня 2016 року не підтверджені навіть батьком позивача, який допитаний в якості свідка, суду пояснив, що коли купували будинок, вони його купували для того, щоб було де жити онукам і він знав, що син не буде жити з ОСОБА_15 , так як вони постійно сварилися.

Надані позивачем фото-, відеофайли суд не може взяти до уваги як докази на підтвердження заявлених вимог, оскільки дані фото-, відео-файли датовані 2017 роком та не підтверджують той факт, що сторони саме з грудня 2010 року по 28 жовтня 2016 року спільно проживали, мали спільний побут користувалися правами та виконували обов`язки, притаманні подружжю, спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, сумісно виховували дітей. Зокрема, з переглянутих зображень неможливо зробити висновок що сторони в період здійснення фіксації жили сім`єю, оскільки на цих зображеннях навіть відсутні всі члени сім`ї. Окрім того, сам факт спілкування батька з дітьми не заперечується відповідачкою. Також, з переглянутих зображень не можливо зробити висновок хто, де і коли здійснював дану фіксацію.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позивачем не надано доказів в підтвердження спільного проживання з відповідачем з липня 2015 року по 28.10.2016 року, а матеріалами справи підтверджується проживання сторін з грудня 2010 року по червень 2015 року, що доведено належними і допустимими доказами та не заперечується відповідачем. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період з грудня 2010 року по червень 2015 року.

Стосовно заперечень відповідача щодо задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання, з тих підстав що даний спосіб визнано неефективним засобом захисту прав позивача, суд дані заперечення до уваги не бере, оскільки кожна особа вільна у виборі способу захисту свого права, яке, на її думку порушено чи не визнається. При цьому суд вважає що застосування в даному випадку принципу «процесуальної економії», який застосовується судами вищих інстанцій, не підлягає застосуванню оскільки в ЦПК України така засада цивільного судочинства не визначена. Крім цього, на переконання суду, в даному випадку, законодавець мав би визначити неефективний спосіб захисту прав позивача підставою для закриття провадження, що дійсно, повною мірою, могло б вважатися «процесуальною економією».

Що стосується визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та поділу спільного сумісного майна без реального виділення, суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

З червня 2015 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили фактичні шлюбні відносини, що встановлено судовим рішенням і не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. З того часу сторони проживали окремо, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. 11.10.2016 року відповідач, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, придбала житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги позивача про визнання права спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки задоволенню не підлягають, в зв`язку з тим, що в судовому засіданні позивачем не доведено, що житловий будинок та земельні ділянки були придбані за їх сумісні кошти у період спільного проживання сім`єю. Судом встановлено, що житловий будинок та земельні ділянки були придбані відповідачкою, що підтверджується договором купівлі-продажу та показами свідків. Таким чином спірний житловий будинок та земельні ділянки належать відповідачу на праві приватної власності, оскільки не були придбані за сумісні кошти подружжя чи під час їх проживання однією сім`єю, та не є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі. Твердження позивача та його представника, що після того, як сторони в 2015 році припинили спільне проживання, вони через нетривалий час помирилися і знову мешкали спільно, в судовому засіданні не підтверджені належними і допустимими доказами. Доводи позивача про те, що його батько давав кошти на купівлю спірного житлового будинку та земельних ділянок не заперечується відповідачкою, проте суду не надано належних і допустимих доказів того, яка саме сума була надана відповідачці і на яких умовах. В той же час дана обставина підтверджує те, що дані кошти, за умови, якщо вони дійсно давалися батьком позивача, не є коштами подружжя і спростовує участь позивача в придбанні житлового будинку та земельних ділянок спільними коштами з відповідачем.

За таких обставин, суд може зробити висновок що на придбання будинку були використані кошти ОСОБА_43 , оскільки доказів протилежного суду не надано.

За встановлених обставин, вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна без реального виділення та визнання за ним права приватної власності на 1/2 частину житлового будинку та по 1/2 на земельні ділянки задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат суд виходить з наступного:

Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача в Роменському міськрайонному суді здійснював адвокат Менько Д.Д., повноваження якого були підтверджені договором про надання правничої допомоги від 05.07.2024 року. Відповідно до договору про надання правничої допомоги гонорар адвоката з урахуванням складності справи та виконуваних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, що має бути витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), визначений за домовленістю сторін у фіксованій сумі 15000 гривень за участь в суді першої інстанції, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину надання «Адвокатом» правничої допомоги, що становить 1514,00 грн. за годину робочого часу, тому можлива наступна зміна гонорару, визначеного у фіксованій сумі, у зв`язку із суттєвим зростанням обсягу допомоги, що має бути надана.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано квитанцію про сплату відповідачем на користь адвоката Менько Д.Д. 15000 гривень витрат на оплату правничої допомоги.

Однак, враховуючи положення чинного законодавства, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, ступінь складності справи, обсяг та обґрунтування відзиву, час протягом якого представник приймав участь безпосередньо в судових засіданнях, який склав 3 год. 15 хв. та висновки суду щодо можливості часткового задоволення позову, вважаю, що витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та стягненню з позивача на користь відповідача підлягають в розмірі 8000 грн. як компенсація витрат на надання правничої допомоги.

Розмір судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 12,13, 18, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319,352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна - задоволити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2010 року по червень 2015 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі шістсот п`ять гривень шістдесят копійок (605,6 грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ( РНОКПП НОМЕР_6 ), на користь ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 17 січня 2025 року

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга