КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 88-ц/824/11/2025
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду, прийнятої у складі судді-доповідача Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А. в м. Київ 29 червня 2022 року у справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департамент комунальної власності міста Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

24 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 29 червня 2022 року, в якій просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні апеляційної скарги Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року відмовити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Заяву мотивував тим, що оскільки позивачем Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, що заявляє про володіння майном на праві господарського відання, подано позов про витребування власником - територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради свого майна (квартири АДРЕСА_1 ) від добросовісного набувача - відповідача по справі ОСОБА_1 , то необхідно встановити такі обставини: чи набула територіальна громада права власності на майно, про порушення якого заявлено в позові; коли саме відбулося набуття права власності територіальною громадою; чи набула (отримала) територіальна громада майно (квартиру АДРЕСА_1 ) у володіння; чи набув позивач права господарського відання щодо предмета спору - квартири АДРЕСА_1 ; коли саме відбулося набуття позивачем права господарського відання; чи мало місце вибуття майна (квартири АДРЕСА_1 ) з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння; коли саме відбулося таке вибуття майна з володіння власника або особи. якій він передав майно у володіння.

Вказував, що нововиявленою обставиною в даній справі є 1) ненабуття територіальною громадою права власності на майно, позов про витребування якого ним було заявлено; 2) ненабуття Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією прав господарського відання щодо майна (як наслідок, ненабуття процесуальних прав позивача), 3) відсутність факту вибуття майна з володіння власника (територіальної громади), оскільки вказані обставини не були встановлені під час розгляду справи та не були відомі заявнику.

Доказами існування вказаних нововиявлених обставин є рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 575/36707/18-ц, яке набрало законної сили 31 серпня 2024 року, та заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в справі № 757/40921/17-ц, яке набрало законної сили 22 травня 2018 року. В даних справах ОСОБА_1 не приймав участі та дізнався про них: про рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року - представник заявника ознайомився та отримав копію 24 вересня 2024 року, про заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року заявник дізнався безпосередньо з тексту рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року.

Вказував, що у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 575/36707/18-ц встановлено, що у суду відсутні підстави для обґрунтованого висновку, що відповідач може бути недобросовісним набувачем, а позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту набуття територіальною громадою речових прав на спірне нерухоме майно. Оскільки позивачем не доведено наявності у міської ради речових прав на спірне нерухоме майно, в матеріалах справи міститься лише розпорядження № 976 від 07 червня 2018 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яке не підтверджує тієї обставини, що спірна квартира 22 травня 2017 року вибула з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, адже позивачем не надано, і відповідно матеріали справи не містять правовстановлюючих документів або інших доказів, які б свідчили про набуття прав власності на спірне майно саме позивачем, тож порушення прав останнього у даних спірних правовідносинах не доведено. Недоведеність наявності у територіальної громади речових прав на спірне майно, а саме наявності стосовно квартири статусу комунальної власності, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначив, що для набуття у власність квартири АДРЕСА_1 територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради необхідною та обов`язковою умовою було звернення Київської міської ради до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса з відповідною заявою та певним комплектом документів з наступною перевіркою їх правильності та повноти та прийняттям рішення про державну реєстрацію прав власності. Крім того, за результатами перевірки поданих документів заявник не обов`язково отримує рішення про державну реєстрацію прав, оскільки законодавством передбачено також випадки відмови у проведенні державної реєстрації прав. Відсутність такого факту звернення Київської міської ради має наслідком ненабуття територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що Київська міська рада, як особа, уповноважена здійснювати облік належного територіальній громаді м. Києва майна, а також як особа, уповноважена здійснювати контроль за використанням нежитлового фонду, не цікавилась ним, не здійснила державну реєстрацію зазначеного майна у визначеному законом порядку, не перевіряла, в якому стані знаходиться зазначене майно, натомість, почала вчиняти певні дії після спливу значного часу та проведення власником ремонтних робіт, з чого вбачається зловживання своїм правом на шкоду власнику, який несе витрати щодо утримання та ремонту квартири.

Вказував, що у цій справі № 757/57521/20-ц постанову Київського апеляційного суду винесено 29 червня 2022 року, тобто більш ніж через п`ять років від дати винесення рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц про визнання спадщини відумерлою, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення Київської міської ради за державною реєстрацією права власності на майно та отримання відмови в такій реєстрації.

Про неналежне виконання своїх повноважень щодо захисту майнових прав територіальної громади Київською міською радою свідчить те, що окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року в справі № 761/32590/17 зобов`язано Київську місцеву прокуратуру № 10 провести перевірку викладених в ухвалі фактів щодо неналежного виконання відповідальними особами Київської міської ради дій, спрямованих на звернення до суду з позовом про витребування майна.

Наголошував, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація станом на дату звернення до суду з позовом в цій справі не набувала прав господарського відання відносно майна - квартири АДРЕСА_1 , отже її права не можуть бути порушені в зв`язку з їх відсутністю як таких.

Вказував, що за змістом рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 757/36707/18-ц, судом встановлено, що ані в БТІ, ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на спірну квартиру не реєструвалось, разом з тим, реєстрація права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 від 22 травня 2017 року за ОСОБА_3 підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, ні Київська міська рада, ні Печерська районна в м. Києві державна адміністрація не були введені у володіння квартирою за адресою АДРЕСА_1 ні після відкриття спадщини, ні після визнання спадщини відумерлою, ні на день подання позову в цій справі. За таких обставин неможливо стверджувати, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, оскільки відсутній факт такого володіння взагалі.

Вказував, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року в справі № 757/36707/18-ц, судом встановлено, що позивачем не доведено наявності у міської ради речових прав на спірне нерухоме майно, в матеріалах справи міститься лише розпорядження № 976 від 07 червня 2018 року «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яке не підтверджує, що спірна квартира 22 травня 2017 року вибула з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом.

Від позивача Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та третьої особи Київської міської ради надійшли відзиви на заяву ОСОБА_1 , в яких позивач і третя особа просили відмовити у її задоволенні. Посилались на те, що відповідно до розпорядження адміністрації від 22 січня 2019 року № 45 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком, здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у п. 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

Вказували, що апеляційним та касаційним судами досліджувалися та встановлювалися обставини та факти вибуття спірного майна з власності територіальної громади м. Києва та встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_1 є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна.

Зазначали, що спірна квартира вибула із володіння Київської міської ради та Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу, якому вищезазначене майно передане до сфери управління, незаконно та без відповідної на те волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 423 - 429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

Згідно правових висновків Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 2610/19773/2012 (провадження № 61-1780св19), у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне для справи значення, існували на момент ухвалення рішення, але не були і не могли бути відомі ані заявнику, ані суду на час розгляду такої справи, який виконав усі вимоги закону зі збирання доказів і встановлення об`єктивної істини, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 752/5161/22 зазначено, що «нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку».

Як встановлено судом, у грудні 2020 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Департамент комунальної власності м. Києва, Київська міська рада, Департамент охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння.

Позовні вимоги було мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Таким чином, власником указаної вище квартири в порядку спадкування є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 07 червня 2018 року № 96 зазначену квартиру зараховано до комунальної власності та передано її до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2017 року перебуває у власності ОСОБА_3

19 липня 2018 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння разом із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року заяву задоволено, накладено арешт на вказану квартиру.

У подальшому з листа Київської місцевої прокуратури № 6 від 14 лютого 2020 року № 56-1289вих-20 позивачу стало відомо про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірного об`єкту нерухомості.

Так, 06 червня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_3 .

Позивач зазначав, що ані територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, яка є власником квартири, ані Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган, до сфери управління якого передано нерухоме майно, не знищували об`єкт спірного нерухомого майна.

Будь-які відомості щодо знищення вказаної квартири у власника, органу управління та балансоутримувача відсутні.

Разом із цим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2020 року було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Ті факти, що квартира АДРЕСА_1 фактично не знищувалася, квартири АДРЕСА_1 (як іншого об`єкта нерухомості), згідно поповерхового плану і технічної документації на житловий будинок не існує, а квартири АДРЕСА_1 та 53-1 мають однакову площу (83,5 кв.м), дають підстави для висновку, що це є один і той самий об`єкт нерухомості.

Працівниками ЖЕД «Липкжитлосервіс» складено акти, в яких зазначено, що виходом на місце було проведено візуальне обстеження квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що в даній квартирі проводяться ремонтні роботи будівельною бригадою, а також, що квартира АДРЕСА_1 ) знаходиться на 5-му поверсі 5-поверхового будинку, згідно поверхового плану на сходовій клітині знаходяться дві квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 , додано фотознімки сходової клітини 5-го поверху, де поряд з квартирою АДРЕСА_7 розміщено квартиру АДРЕСА_1 , власником якої була ОСОБА_4 . Ніякої іншої квартири АДРЕСА_1 на сходовій клітині немає.

Вказане свідчить про штучне створення ситуації, за якої територіальна громада м. Києва позбавляється можливості зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач наголошував, що будинок АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення і охороняється законом, тому будь-які дії щодо пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій.

Зазначав, що квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована як квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння Київської міської ради та Печерської райдержадміністрації незаконно та без відповідної на те волі.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив витребувати квартиру АДРЕСА_1 (яка фактично є квартирою АДРЕСА_1 з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 , з власності ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю у Печерської районної в м. Києві державної адміністрації права на звернення до суду з позовом в інтересах територіальної громади в особі Київської міської ради, яка цього права не заперечувала і позов підтримала.

При цьому суд також прийняв до уваги розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами у м. Києві», згідно з пунктом 4.16 якого, здійснюючи управління об`єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження, районні в м. Києві державні адміністрації забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва.

Апеляційний суд вважав такими, що не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду першої інстанції про наявність лише у власника майна права порушувати питання про його витребування на підставі статті 387 Цивільного кодексу України, з огляду на положення статті 396 Цивільного кодексу України, яка поширює право віндикації не лише на власника майна, а й на особу, що має речове право на майно.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про те, що право власності ОСОБА_1 на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказаний запис є чинним і відповідач є законним власником зазначеного об`єкта нерухомості, зазначивши, що право власності ОСОБА_1 позивачем не оскаржується, а підставою позову є вибуття нерухомого майна з володіння територіальної громади м. Києва. Тому наявність запису про право власності відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є перешкодою для витребування спірного майна в порядку віндикації і підставою для відмови в позові про витребування майна.

Суд також вказав, що квартира АДРЕСА_1 , належна територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, була піддана ряду переобладнань, однак оскільки ця квартира існує в натурі на момент подання позову, зміна її технічних характеристик не є перешкодою для витребування зазначеного майна на користь власника.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишено без змін.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що у справі, яка переглядається, встановлено, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року № 121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в м. Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами законодавства згідно з додатками 1 - 11, зокрема, згідно з пунктом 1 додатку 3 даного розпорядження (Перелік повноважень у галузі управління комунальною власністю) районні в м. Києві державні адміністрації здійснюють управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно з пунктом 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами у м. Києві», здійснюючи управління об`єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження, районні в м. Києві державні адміністрації забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 червня 2018 року № 976 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яким на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц зараховано до комунальної власності м. Києва та передано до сфери управління відповідних районних в м. Києві державних адміністрацій квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , кількість кімнат 3, загальна площа 83,5 кв.м.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 вересня 2014 року № 1017 «Про деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві» уповноважено районні в м. Києві державні адміністрації передавати Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком; здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у пункті 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (згідно додатку - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м).

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, установивши наявність у Печерської районної в м. Києві державної адміністрації права звертатися до суду з позовом в інтересах територіальної громади в особі Київської міської ради, яка цього права не заперечувала і позов підтримала, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація є належним позивачем та наділена правом на звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

До заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами як доказ, із якого, на думку заявника, вбачається наявність нововиявлених обставин, долучено копію рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року № 757/36707/18-ц, роздруківки з ЄРДСР заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в справі № 757/40921/17-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не саме це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.

Так, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в справі № 757/40921/17-ц задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому встановлено наступне: «Судом встановлено, що 22.05.2017 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області. Відповідно до п. 7.1. договору, продавець - ОСОБА_6 зобов`язується звільнити приміщення квартири від належних їй речей домашньої обстановки до 23.05.2017 року, передавши покупцеві ключі від його вхідних дверей під час підписання сторонами цього договору». «Враховуючи той факт, що позивач є власником квартири за договором купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язався звільнити приміщення, разом з тим, квартира не звільнена, відповідачем, як зазначає позивач, чиняться перешкоди у користуванні власністю, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. При цьому також підлягає задоволенню позов в частині виселення третіх осіб, з метою забезпечення ефективного відновлення порушених прав позивача щодо здійснення ним права власності, оскільки фактично з моменту придбання квартири він був позбавлений можливості їх реалізувати».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року № 757/36707/18-ц встановлено, що «ані в бюро технічної інвентаризації, ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на спірну квартиру не реєструвалось, разом з тим, реєстрація права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від 22.05.2017 за відповідачем ОСОБА_3 підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 87723246 від 22.05.2017 та № 127949397 від 18.06.2018», та зроблено висновок, що «позивачем не доведено наявності у міської ради речових прав на спірне нерухоме майно, в матеріалах справи міститься лише розпорядження №976 від 07.06.2018 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яке не підтверджує тієї обставини, що спірна квартира 22.05.2017 вибула з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом».

При вирішенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами апеляційний суд враховує, що до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці обставини в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Суд вправі скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (тобто якщо обізнаність суду щодо цих обставин при розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення).

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.

Обставини щодо належності або неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва, на які вказує заявник, заявлялися стороною позивача у суді першої та апеляційної інстанцій, були предметом дослідження у судових інстанціях, а отже могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.

Таким чином, обставини щодо належності або неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва були предметом дослідження у судових інстанціях.

Зокрема, судами досліджувалось розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 червня 2018 року № 976 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яким на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року в справі № 757/24274/15-ц зараховано до комунальної власності м. Києва та передано до сфери управління відповідних районних в м. Києві державних адміністрацій квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , кількість кімнат 3, загальна площа 83,5 кв.м.

Також судами досліджувалось розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45, яким за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання нерухоме майно, яке передано до сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з додатком; вказано здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, зазначене у пункті 1 цього розпорядження, за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради (згідно додатку - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м) (а. с. 58 - 59 том 1).

При цьому зазначене розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 22 січня 2019 року № 45 не було предметом оцінки судів у справах № 757/36707/18-ц, № 757/40921/17-ц, на які посилається ОСОБА_1 .

Отже, повідомлені ОСОБА_1 обставини не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, висновки суду під час його ухвалення та зміст судового рішення.

Правова визначеність (з римського права res judicata (лат. «вирішена справа) - це положення, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Правова визначеність є однією з умов ефективної дії верховенства права, а забезпечення реалізації вимог принципу правової визначеності у його широкому розумінні є запорукою не лише ефективних реалізації та захисту прав людини, а й значного вдосконалення механізму держави.

Важливою та сутнісною ознакою процедур перегляду судових рішень як належних з точки зору принципу правової визначеності є неможливість створення судів з явно вираженими дискреційними повноваженнями одних судів стосовно інших. У справі «Совтрансавто - Холдинг» проти України, яка стала першою справою в ЄСПЛ проти України, зазначалось, що Арбітражно-процесуальний кодекс України в його редакції, що діяла на момент розгляду справи, надавав Голові Вищого арбітражного суду України та Генеральній прокуратурі України право ініціювати перегляд остаточних судових рішень шляхом подання протесту. Таке повноваження було дискреційним за своєю природою, тобто судові рішення могли переглядатися на розсуд відповідної посадової особи всупереч принципу правової визначеності. Суд також наголосив, що з огляду на характер та форму втручань у справу, які мали місце з боку найвищих органів державної влади, відповідні арбітражні суди, що розглядали справу, не можуть вважатися незалежними та безсторонніми.

У контексті принципу правової визначеності судове рішення, що набуло чинності, має бути остаточним і може бути переглянуто лише у виняткових випадках з підстав об`єктивного, а не суб`єктивного характеру і у порядку, визначеному процесуальним законом. Особливо слід підкреслити, що жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного судового акта тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Так, у справі Науменко проти України ЄСПЛ прямо посилається на принцип правової визначеності щодо остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи у контексті того, що жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Відхилення від цього принципу можливе тільки тоді, коли воно спричинено незалежними і непереборними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 423 - 429 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року залишити в силі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.