Справа № 211/6199/24
Провадження № 2/211/322/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
20 січня 2025 року
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Костенко Є.К.
секретар судових засідань Гоєнко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
Провадження по справі було відкрито та призначено засідання за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх.
Відповідач в судове засідання, призначене на 26.11.2024 не з`явився, надав суду заяву про зупинення провадження, оскільки призваний до лав ЗСУ. Судом було розглянуто вказану заяву та відмовлено у її задоволенні 26.11.2024 з мотивів того, що ОСОБА_2 не було надано підтвердження того, що він приймає участь у безпосередньому виконанні бойових завдань, як того вимагає п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Вказана ухвала суду оскаржена не була. У судове засідання 13.01.2025 відповідач повторно не з`явився, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду у дане судове засідання не надходило. Наступне судове засідання було призначено на 17.01.2024, поза межами судового засідання відповідач надав заяву, про відкладення розгляду справи, оскільки він перебуває на військовій службі у АДРЕСА_1 , надав довідку про зарахування в штат в/ч НОМЕР_3 . Разом із цим, знову не подав жодних документів, які б свідчили про те, що дана військова частина бере безпосередню участь у виконанні бойових завдань з оборони України. Відповідач, починаючи з 18.10.2024 дата відкриття провадження до моменту ухвалення рішення не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву чи залучення до участі у розгляді справи свого представника, або участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на зазначене, суд вбачає, що відповідач, подаючи заяви про відкладення розгляду справи фактично намагається затягнути судовий розгляд, тому керуючись ч. 8 ст. 178 та ч. 2 ст. 191 ЦПК України вбачає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року у справі №211/2331/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 23 квітня 2024 року (а.с. 9).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована полісом ЕР-218760274 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СГ «Оберіг», розмір франшизи становить 1500,00 грн., що підтверджується відповідями ТДВ «СГ «Оберіг» від 16.08.2024 та 30.08.2024 (а.с. 11, 14).
Крім того, суду було надано документи, які підтверджують розмір обрахованої шкоди, завданої ДТП, виплати страхової компанії та фактично сплачені позивачем витрати на відновлення транспортного засобу, при цьому суд не надає оцінку даним документам, оскільки вони не стосуються предмету позову, оскільки позивачем не ставиться питання щодо стягнення з відповідача вартості ремонтних робіт.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
Статтею 94 Закону України «Про страхування» передбачено, що договором страхування може передбачатися франшиза, яка може бути умовною та безумовною. У разі зазначення в договорі страхування умовної франшизи страховик не відшкодовує частину збитку, яка не перевищує розмір франшизи, але відшкодовує збитки в повному обсязі, якщо збиток перевищує розмір франшизи. У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком. Франшиза може встановлюватися у відсотках від страхової суми (страхової виплати), в абсолютному розмірі або в інших розрахункових одиницях, визначених договором страхування. Вид та розмір франшизи зазначаються у договорі страхування.
Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було виплачено суму погодженого страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 1500 грн. (а.с. 11-14), така сума франшизи у розмірі 1500,00 грн. не відшкодована страхувальником добровільно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення франшизи слід задовольнити в повному обсязі.
Щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Відповідно до п. п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу, який був пошкоджений в результаті ДТП, та міг зазнати через пошкодження його автомобіля та процедури, пов`язані з оформленням страхових виплат, душевні страждання. Разом із цим, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 не був безпосереднім учасником ДТП (а.с. 9), участь у огляді автомобіля також брав потерпілий від ДТП, а не позивач (а.с.18), з 11.11.2023 по теперішній час позивач перебуває на військовій службі (а.с. 8), а тому з високою ймовірністю особисто не користується належним йому транспортним засобом у повсякденному житті.
Визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 3000 грн., що буде відповідати розумності, виваженості та справедливості, тому приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Максимовим Р.І. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2024 (а.с.24).
Згідно з додатком №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2024 сторони домовилися, що предметом Договору є вивчення документів та аналіз правової ситуації, підготовка та подача адвокатських запитів, претензій та збір доказів іншими шляхами, не забороненими законом, підготовка та подача позовної заяви та всіх процесуальних документів, у яких виникне необхідність під час розгляду справи та представництво інтересів Клієнта в суді щодо стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та ОСОБА_2 недоплаченої частини страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, франшизи за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.03.2024 року за участю транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «GEELY EMGRAND 7» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 25).
Оплата за послуги з правничої допомоги адвокату Максимову Р.І. ОСОБА_1 відбувалася двома транзакціями 20.08.2024 та 11.09.2024 по 5000,00 грн кожна, про що надані відповідні платіжні інструкції (а.с. 26, 27).
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024, адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з вивчення документів та аналіз правової ситуації, збору доказів шляхом подачі адвокатських запитів від 27.08.2024 та 04.09.2024, підготовки та подачі позовної заяви та всіх процесуальних документів, у яких виникне необхідність під час розгляду справи про стягнення з ОСОБА_2 франшизи та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 28).
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від» 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Факт надання правової допомоги Клієнту підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанцією про отримання плати за послуги.
В той же час, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом також встановлено, що договір на надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2024 було укладено не лише для здійснення юридичної допомоги у спорі з відповідачем ОСОБА_2 щодо стягнення франшизи та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а і щодо стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» недоплаченої частини страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди за фактом дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із цим, слід зазначити, що в описі робіт не розподілені роботи по наданню правничої допомоги по вимогам до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та окремо до ОСОБА_2 .
Отже, враховуючи принцип пропорційності розміру задоволених вимог, оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.При цьому, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України і вважає, що оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 353 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) страхове відшкодування суми франшизи в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного судового рішення складено 20.01.2025.

Суддя Є.К.Костенко