ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/265/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Бабак О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року в складі судді Зуб Г.А. у справі № 953/11266/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Харківська міська рада.

Заява мотивована тим, що йому, його дружині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ЗАТ «Сантехмонтаж-60» від 15 грудня 1997 року № НОМЕР_1, належить квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_5 померла.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі- ХМНО) Губської В.А. від 23 жовтня 2023 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку невідповідністю у по-батькові дружини у правовстановлюючих документах на майно.

Вказував, що при видачі вказаного свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущено помилку, а саме: по-батькові його дружини зазначено як « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_2 ».

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив встановити факт належності ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Закритим акціонерним товариством «Сантехмонтаж-60» від 15 грудня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого Держаним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 1997 року за № В- 31951, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

05 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку Харківською міською радою подано пояснення, в яких просила заяву залишити без розгляду.

Пояснення мотивовано тим, що зверненню до суду ОСОБА_1 , мало передувати звернення заявником до організації, яка видала Свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 . Зважаючи, що такі дії вчинено не було, подання заяви про встановлення факту є передчасним, а тому звернення до суду є передчасним.

Встановлення судом факту належності правовстановлюючого документу може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання майна відумерлою спадщиною та передачі його до комунальної власності в порядку ст. 1277 ЦК України, а тому заява про встановлення факту не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право. Заявник та заінтересована особа претендують на майно, яке входить до складу спадщини, що виключає можливість розгляду заяви у порядку позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт належності померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Закритим акціонерним товариством «Сантехмонтаж-60» від 15 грудня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого Держаним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 1997 року за № В- 31951 на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_9 не пов`язане з вирішенням спору про право, оскільки право власності заявника та його дружини не оспорюється, до Харківської міської ради із заявою про виправлення помилки заявник не звертався, оскільки він не в змозі звернутись в інтересах померлої особи, проте, зважаючи, що встановлення цього факту необхідне для реалізації спадкових прав, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

29 липня 2024 року Харківською міською радою на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, заінтересована особа просила рішення суду першої інстанції скасувати та залишити заяву без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просив Заявник впливає на права Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради щодо визначення спадщини відумерлою (стаття 1277 ЦК України), а тому вимоги заявника підлягають розгляду за правилами позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження

ОСОБА_1 не було надано доказів про звернення до ЗАТ «САНТЕХМОНТАЖ-60» щодо отримання інформації та усунення помилки, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 дійсно надавалось саме на ім`я ОСОБА_2 та зазначення у свідоцтві « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_2 » є технічною помилкою.

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що при видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися власністю

Вважав, що причина неправильного написання її прізвища і по батькові ОСОБА_9 обумовлена неправильним перекладом її прізвища з російської на українську мови

Він неодноразово звертався за юридичною адресою: 61023, г. Харьков, вул. Сумская, 130 Б до ЗАТ «Сантехмонтаж-60», однак, за цією адресою вказана юридична особа не знаходиться.

Вказував про відсутність порушення прав Харківської міської ради, оскільки ОСОБА_2 мала спадкоємців за законом, а тому спадщина не є відумерлою.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи - ХМР Бабак О. В., яка підтримала апеляційну скаргу, заявника ОСОБА_1 , який проти скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 15 грудня 1997 року ЗАТ «Сантехмонтаж-60» видано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 померла (а.с. 10,11).

На час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 12). За вказаною адресою були зареєстровані також ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 13).

07 липня 2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 61/2023 (а.с. 16).

Постановою Приватного нотаріуса ХМНО Губської В.А. від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 квартири АДРЕСА_1 , оскільки в документі про право власності на нерухоме майно, виданого 15 грудня 1997 року ЗАТ «Сантехмонтаж-60» № НОМЕР_1, зареєстрованого Держаним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 22 грудня 1997 року за № В-31951 допущена помилка в ім`я по батькові власника, а саме замість ОСОБА_2 вказано ОСОБА_2 (а.с. 24-25).

Також, відповідно до вказаної постанови спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , які відносяться до першої черги спадкування за законом є: чоловік померлої - ОСОБА_1 . Син спадкодавця - ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини на користь чоловіка померлої ОСОБА_1 , про що складено заяву від 14 липня 2023 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 179. Син спадкодавця ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь чоловіка померлої ОСОБА_1 , про що складено заяву від 14 липня 2023 року, що зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 180. Інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством України, які прийняли спадщину немає. Заповітів померла ОСОБА_2 не складала.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, який не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц, провадження № 14-505цс19).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість виникнення у майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) зазначено, що згідно з частиною 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що після звернення із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні вказаних дій у зв`язку з невідповідностями написання по батькові спадкодавця у документі про право власності на спадкове майно.

З постанови Приватного нотаріуса ХМНО Губської В.А. від 03 жовтня 2023 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину заявнику видано бути не може, оскільки в документі про право власності на нерухоме майно, виданого 15 грудня 1997 року ЗАТ «Сантехмонтаж-60», № НОМЕР_1, зареєстрованого Держаним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 1997 року за № В-31951 допущена помилка в ім`я по батькові власника, а саме замість ОСОБА_2 вказано ОСОБА_2 (а.с. 24-25).

Отже, встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для реалізації ОСОБА_1 права на спадкування. Також, як вбачається з вказаної постанови, інші спадкоємці відмовились від права на спадщину на користь ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти заяви Харківська міська рада зазначає про порушення її прав як спадкоємця, оскільки спадщина може бути визнана відумерло, що свідчить про наявність спору про право.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , який прийняв спадщину у встановлений законом строк, що виключає можливість визнання спадщини відмерлою. Доказів існування іншою особи - « ОСОБА_2 », яка могла бути власником 1/4 квартири АДРЕСА_1 та відповідно після смерті якої здійснювалось спадкування, заінтересованою особою не надано.

З огляду на вказане вище, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність спору про право ОСОБА_4 на спадкування при розгляді даної справи та вважає вимоги заяви обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина