Справа № 953/9331/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В., розглянувши в загальному позовному проваджені, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна,
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 26.01.1990 перебували у шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Харків від 22 липня 2024 року був розірваний. У період шлюбу вони набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на частину зазначеного нерухомого майна.
Ухвалою Київського районного суду м. Харків від 29 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Повідомив, що докази витрат позивача на правову допомогу будуть надані суду протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 проведено заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Як вбачається з рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року у справі №953/5581/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 26.01.1990 Київським відділом ДРАЦС у м. Харкові за актовим записом №58. Зазначене рішення суду набрало законної сили 22.08.2024.
Цим рішенням Київського районного суду м. Харкова, яке набрало законної сили 22.08.2024, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
З свідоцтва про право власності на житло від 18.10.2002, реєстраційний номер 2А-02-196886 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули в результаті приватизації у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2015 №12/15 було змінено назву вулиці із «вулиця Командарма Корка» на « АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09.10.2024 за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.11.2024 відсутні відомості з Державного реєстру речових прав, а також з Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 .

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність квартиру загальною площею 32.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції чинній на момент набуття сторонами квартири у власність, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність.

Згідно із ч.2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на момент набуття сторонами квартири у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Зважаючи на викладене, а також згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.10.2002, реєстраційний номер 2А-02-196886, в якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули в результаті приватизації у спільну сумісну власність спірну квартиру, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Суд зауважує, що положення п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним під час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набрало законної сили 13 червня 2012 року. Оскільки спірна квартира набута сторонами у власність до 13 червня 2012 року, то положення п.4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України на дані правовідносини не поширюються.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.2 ст.71 СК України). Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 522/17831/20).

Отже, оскільки спірна квартира набута сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині вищезазначеної квартири.

При цьому презумпцію рівності часток не спростовано наявними у матеріалах справи доказами.

Такий розподіл майна буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав, відтак вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

У порядку визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст. ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна задовольнити повністю.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 32.4 кв.м.;

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 32.4 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2357 (дві тисячі триста п`ятдесят сім) гривень 50 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 20.01.2025.

Суддя Кіндер В.А.