Провадження № 2/537/337/2025
Справа № 537/5951/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт із нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі повідомлення Крюківського районного суду м. Кременчука, зареєстрованого 11.05.2005 року за № 1753434.

В обґрунтуванні позовних вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.1 1.2000, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., нею набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації 01.04.2002 за реєстровим № 152.

Маючи намір розпорядитися своїм майном, вона дізналася, що на належну їй квартиру накладено арешт. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру, 11.05.2005 Першою нотаріальною конторою м. Кременчука зареєстровано обтяження у виді арешту, реєстраційний номер обтяження 1753434, на підставі повідомлення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.11.2000 б/н, власником зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення Крюківського районного суду м. Кременчука до Першої нотаріальної контори м. Кременчука б/н від 06.11.2000 року про накладення арешту, накладено заборону на відчуження об`єкту нерухомого айна, щодо власника ОСОБА_2 . Квартиру вона придбала у власника ОСОБА_3 , що належала останній на підставі договору дарування від 29.06.2000, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С. Г. З попередніми власниками квартири жодних засобів зв`язку не має, підстави накладення арешту їй не відомі.

З метою з`ясування інформації щодо зняття арешту з належного їй майна нею подано заяву до Крюківського районного суду м. Кременчука. У відповідь судом повідомлено, що відповідно до архівних даних суду відсутня інформація щодо розгляду у період 2000-2024 цивільних справ за участю учасників справи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, через 5 днів після набуття нею права на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , - на попереднього власника (чи особу, відношення якої до майна взагалі не відоме) накладено заборону на його відчуження, через що наразі вона обмежена у праві розпорядження своїм майном.

Ухвалою суду від 07.11.2024 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09.12.2024 року до суду надійшов відзив Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, де відповідачм вказує, що не погоджується із позовною заявою у повному обсязі з огляду на те, що Перша кременчуцька державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у справі.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що 01.11.2000 року Ганночкою О.В. приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , а 06.11.2000 року Крюківський районний суд на адресу Першої кременчуцької держаної нотаріальної контори надіслав повідомлення про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

В матеріалах справи є копія інформаційної довідки №266747395 від 21.07.2021 року, сформованої ОСОБА_5 , спеціалістом Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської Області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Полтавської області - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій чітко зазначено, що підставою обтяження є повідомлення б/н від 06.11.2000 року Крюківського районного суду на квартиру АДРЕСА_1 ременчуці Полтавської області, що належала ОСОБА_2 , позивач додає копію цього повідомлення.

Доказів, що арешт на вищевказану квартиру був накладений Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою в зв`язку з вчиненням нотаріальної дії, не має.

Враховуючи вищезазначене, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора не може бути відповідачем по даній справі, оскільки нотаріальна контора лише зареєструвала як реєстратор - отримане повідомлення б/н віт 06.11.2000 року Крюківськото районною суду в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Повноважень у Першої кременчуцької державної нотаріальної контори перевіряти причину, чому суд прийняв рішення накласти арени на вищевказану квартиру, хто є власником майна не мала і не має, лише діяла як реєстратор.

Так як на той час до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була підключена лише Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, то всі повідомлення судів, міліції, прокуратури, виконавчих служб, приватних нотаріусів, банків надсилалися Першій кременчуцькій державній нотаріальній конторі для реєстрації та Перша ДНК була тільки реєстратором. З 1998 року Першій кременчуцькій державній нотаріальній конторі, як реєстратору був наданий оператор Полтавської філії ДП «Інформаційний центр» - ОСОБА_6 , яка працювала в Державних та Єдиних реєстрах Міністерства юстиції України. Виходячи з цього, для об`єктивного вирішення судової справи необхідно виключити із сторін судового провадження - Першу кременчуцьку державну нотаріальну контору.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, завчасно подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач - Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора у судове засідання свого представника не направила, однак завчасно направила клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, при вирішення справи прохала врахувати поданий відзив.

Враховуючи заяви сторін, суд вирішив на підставі ст. 211, ст. 247 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.11.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено догові купівлі-продажу квартири який був посівдчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за реєстровим № 9415, згідно якого ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації 01.04.2002 за реєстровим № 152.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта за №266747395 від 21.07.2021 року, мається запис про обтяження кварити АДРЕСА_1 , № 1753434 арешт (архівний запис) від 11.03.2005, реєстратором - Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора, підстава: повідомлення, б/н, 06.11.2000, Крюківський районний суд, власник: ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення про накладення арешту від 06.11.2000 року, яке було направлено Крюківським районним судом м. Кременчука до Першої Кременчуцької нотаріальної контори, підстава накладеня арешту кварити АДРЕСА_1 - ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.11.2000 року, інформація про власника: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)).

Згідно висновків викладених у Постанові КЦС ВС від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Враховуючи викладене суд дійшов переконання, що Перша Кременчуцька державна нотаріальна контора накладаючи арешт за ухвалою суду діяла виключно як реєстратор, а тому не може вважатись належним відповідачем у даній цивільній справі. При цьому, клопотань про заміну відповідача сторона позивача не подавала.

Хоча з наявних матеріалів справи вбачається, що належним відповідачем є особа в інтересах якої було накладено арешт - ОСОБА_2 .

Тож, на підставі встановлених вище обставин, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, слід відмовити у зв`язку тим, що позов заявлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, позивач не позбавлена права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тож судові витрати слід залишити на позивачеві.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273 ЦПК України суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич