Справа № 279/7137/24
Провадження № 2/279/249/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Бобровою В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/7137/24 за позовом Фізичної особи-підприємця " ОСОБА_1 " до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, зазначивши, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№206117601 от 30.09.2021 р., предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Ford Mondeo» д.н.з. « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного полісу, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь третьої особи, якій Страхувальник завдасть матеріального збитку страхове відшкодування. Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2022 року по справі № 295/2216/22, 07.02.2022, о 16 год 04 хв, у м. Житомирі по просп. Незалежності,63А, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Ford Mondeo», д.н.з. « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою пристрою «Драгер». Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 », що підтверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2022 року по справі № 295/2216/22. Суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч.1 КУпАП. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП ОСОБА_4 , власник автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 », звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 21.02.2022 року було здійснено огляд автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт (протокол) огляду ТЗ. Факт ДТП від 07.02.2022 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом: №2223964-1 від 09.03.2022 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206117601 от 30.09.2021 р., на підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 31829 грн. 36 коп. Згідно страхового акту: №2223964-1 від 09.03.2022 року, сума страхового відшкодування в розмірі 31829 грн. 36 коп., перерахована на рахунок потерпілої особи ОСОБА_4 , задля відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 ». 29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206117601 от 30.09.2021 р. Просить стягнути з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 31829 грн. 36 коп. в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12793,30 грн.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.02.2022, о 16 год 04 хв, у м. Житомирі по просп. Незалежності,63А, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Ford Mondeo», д.н.з. « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 А ПДРта вчинив правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 18.05.2022 року у справі №295/2216/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягення у виді штрафу в розмірі 17000, 00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

30.01.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206117601, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Ford Mondeo» д.н.з. « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного полісу, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь третьої особи, якій Страхувальник завдасть матеріального збитку страхове відшкодування.

Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП ОСОБА_4 , власник автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 », звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 21.02.2022 року було здійснено огляд автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 » та складено акт (протокол) огляду ТЗ.

Факт ДТП від 07.02.2022 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом: №2223964-1 від 09.03.2022 року.

На підставі страхового акту, ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 31829 грн. 36 коп. Згідно страхового акту: №2223964-1 від 09.03.2022 року, сума страхового відшкодування в розмірі 31829 грн. 36 коп., перерахована на рахунок потерпілої особи ОСОБА_4 , задля відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. « НОМЕР_2 ».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим

(кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну "перехід" означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Згідно п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18) зроблено висновок, що "стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією".

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до ПрАТ "СК "ВУСО" після виплати страхового відшкодування за договором страхування перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

9 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206117601 от 30.09.2021 р.

З метою досудового врегулювання спору, 29.07.2024 ОСОБА_5 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора

переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З огляду на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, судом враховано, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15, від 08.05.2018 у справі №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15).

Непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18).

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

01.02.2024 року між ФОП " ОСОБА_1 " та адвокатом Трикоз Д.Є укладено договір про надання правової(правничої) допомоги, відповідно до якого умов якого вартість послуг Адвоката за даним договором визначається на підставі фактично виконаних робіт (послуг) і підписаних актів виконаних робіт. Вартість послуг розраховується до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 3028 грн. Виходячи з зазначеного, сторони погодили, що розмір на правову (правничу) допомогу становить 3028 грн. за 1 год. роботи адвоката. З акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18.10.2024 року адвокатом було витрачено 6,5 годин., вартість послуг становить 12793,30 грн.

Сплату позивачем витрат на професійну правову допомогу підтверджено копією прибуткового касового ордеру від 18.10.2024 року.

Відповідно до частин четвертої та п`ятоїстатті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з

судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд враховує, що судовий розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачем відзив на позовну заячву подано не було, розмір шкоди було розраховано первісним кредитором. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, правовий аналіз документів, підготовка позовної заяви, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не надходження відзиву на позовну заяву), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 6000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При визначенні розміру вказаних витрат судом враховано критерії реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166,1172, 1187,1191 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов Фізичної особи-підприємця " ОСОБА_1 " до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця " ОСОБА_1 " 31829 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять) гривень 36 копійок відшкодування шкоди в порядку регресу, 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судових витрат та 6000 (шість тисяч) гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ФОП " ОСОБА_1 ", місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом