КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3575/2025 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави України в особі Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м.Києва, про відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що головний державний виконавець Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишин Е.М. необґрунтовано йому відмовив у задоволенні чотирьох клопотань про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 листопада 2019 року, від 10 грудня 2019 року, від 02 березня 2020 року та від 13 липня 2020 року, склав сім неправомірних розрахунків заборгованості по аліментам, а саме № 4652/10 від 12 листопада 2019 року, № 4652/10 від 27 грудня 2019 року, № 4652/10 від 24 січня 2020 року, № 4652/10 від 09 квітня 2020 року, № 4652/10 від 27 липня 2020 року, № 1849/10 від 21 жовтня 2020 року та № 1849/10 від 02 лютого 2021 року. Це підтверджується встановлено Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська в ухвалі від 06 січня 2022 року по справі № 201/16791/15-ц. Неправомірні дії виконавця в сукупності завдали моральну шкоду, яку ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь, завдану моральну шкоду у розмірі 310000,00грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 225,06 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та Печерський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши мотивувальну частину рішення висновком про визнання вини головного державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишина Е.М. та державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Синельник Ю.М. в заподіянні йому моральної шкоди; збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь до 310 000,00 грн.; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що моральна шкода заподіяна йому конкретними посадовими особами Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), а саме - головним державним виконавцем Кузьмишиним Е.М. та державним виконавцем Синельник Ю.М., а тому суд першої інстанції мав зазначити про це в мотивувальній частині свого рішення. Суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги всі подані ним належні, допустимі та достовірні докази, внаслідок чого визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який не відповідає заподіяному. Враховуючи глибину його моральних, душевних та фізичних страждань пережитих від неправомірних рішень (дій) головного державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишина Е.М. та державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Синельник Ю.М., справедливою сумою компенсації за заподіяну йому неправомірними рішеннями (діями) вказаних державних службовців Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) моральну шкоду є сума в розмірі 310000,00 грн.

Печерський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що оскаржуючи дії державних виконавців Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_1 зазначав, що проживає у м. Новомосковську Дніпропетровської області, а не у м. Києві. Він мав на меті виключно зменшення розміру заборгованості по аліментам. З наявних у Печерському РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) документів вбачається, що ОСОБА_1 проживає саме у м. Києві. На час подання апеляційної скарги виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів перебуває на виконанні у Печерському РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) і ОСОБА_1 аліменти не сплачує. ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами завдання моральної шкоди діями Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Просить апеляційну скаргу Печерський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Представник Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м.Києва просить врахувати подані письмові пояснення на апеляційній скарги.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, та аліменти на її утримання як дружини в розмірі частини всіх видів доходу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року в справі № 201/16791/15-ц позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 часини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи з11 листопада 2015 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, замість зазначеної 1/4 частини усіх видів доходу, стягнуто з ОСОБА_1 1000 грн аліментів щомісячно. Виключено з тексту рішення фразу «але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку». Рішення місцевого суду в частині розміру аліментів на утримання матері дитини змінено з 1/6 частини на 200 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2016 року скасовано та залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року.

03 вересня 2016 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

19 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду, надавши оригінал виконавчого листа у справі № 201/16791/15-ц від 26 червня 2016 року. У заяві повідомила, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вказаним виконавчим листом відкривалося виконавче проваджений (постанова про повернення виконавчого документа додається), проте жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, здійснено не було, у зв`язку із чим за боржником утворилася заборгованість з аліментів з 11 листопада 2015 року.

Постановою головного державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 201/16791/15-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, розрахунок головного державного виконавця про нарахування заборгованості зі сплати аліментів № 4652/10 від 24 вересня 2019 року, яким повідомлено, що станом на 01 січня 2019 року заборгованість становить 99 386,73 грн. (37 місяців 19 днів х 1/4 середньої заробітної плати по регіону), а станом на 01 вересня 2019 року - 130 292,23 грн. 02 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського РВ ДВС м. Києва з клопотаннями про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, 10 грудня 2019 року з заявою про повторне здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів та закінчення виконавчого провадження, від 02 березня 2020 року клопотанням про врахування нових доказів участі боржника в утриманні дитини (сплати аліментів) в грошовій та натуральній формі на загальну суму 42 946,56 грн., здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 липня 2020 року та від 15 жовтня 2020 року.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишина Е.М. щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у якій просив скасувати розрахунок заборгованості з аліментів, зобов`язати посадову особу Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Зазначав, що отримав копію постанови головного державного виконавця від 20 лютого 2019 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 24 вересня 2019 року № 4652/10, згідно якого станом на 01 січня 2019 року заборгованість становить 99 386,73 грн. (37 місяців 19 днів х 1/4 середньої заробітної плати по регіону), а станом на 01 вересня 2019 року - 130 292,23 грн. Посилався на те, що державний виконавець неправильно здійснив нарахування заборгованості по аліментах, не врахував його численні клопотання та квитанції, згідно з якими кошти були спрямовані на подарунки та лікування дитини. Виконавець неправильно визначив середню заробітну плату, за якою здійснюється нарахування заборгованості з аліментів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено частково. Визнано неправомірними розрахунки заборгованості з аліментів ОСОБА_1 , складені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 головним державним виконавцем Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишиним Е.М. від 12 листопада 2019 року № 4652/10, від 27 грудня 2019 року № 4652/10, від 24 січня 2020 року № 4652/10, від 09 квітня 2020 року № 4652/10, від 27 липня 2020 року № 4652/10, від 21 жовтня 2020 року № 1849/10 та від 02 лютого 2021 року № 1849/10 в частині нарахування заборгованості з аліментів ОСОБА_1 виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву. Зобов`язано головного державного виконавця Кузьмишина Е.М. або іншу уповноважену особу Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), у провадженні якої перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом № 201/16791/15-ц, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виходячи із середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, у тій частині, де розрахунок заборгованості з аліментів здійснено виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

При цьому суди виходили з того, що державний виконавець безпідставно здійснив розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (у відповідній частині) виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, а не по Дніпропетровській області, оскільки матеріалами справи доведено, що заявник ОСОБА_1 не є працівником, що здійснює свою діяльність у м. Києві. Відмовляючи у частині вимог про зобов`язання уповноваженої особи органу ДВС при розрахунку з заборгованості з аліментів врахувати участь в утриманні дитини у грошовій формі у вигляді оплати лікування зубів дитини на суму 8000,00 грн, в натуральній формі на суму 40 647,56 грн, суд виходив з того, що та обставина, що заявник у призначенні платежу на чеках про переказ вказував «аліменти», не означає, що це дійсно аліменти. Заявник ОСОБА_1 сам вказує у скарзі, що це були витрати на придбання іграшок, а тому суд не прийняв вказані грошові перекази як докази сплати аліментів.

Постановою Верховного Суду від 16 червня 2023 року касаційну скаргу Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року в частині вимог скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишина Е.М. щодо скасування розрахунків заборгованості з аліментів та проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, залишено без змін.

ОСОБА_1 порушив питання про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь, завдану моральну шкоду у розмірі 310000,00 грн. Посилався на те, що через неправомірні рішення (дії) головного державного виконавця Печерського ВДВС у місті Києві Кузьмишина Е.М. він переніс стрес, який призвів до появи у нього негативних психосоматичних та психоемоційних змін, швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченого настрою, образливості, чутливості та фіксованості на негативних переживаннях, він переживає щодо своєї соціальної репутації, для відновлення своїх прав він був змушений нераціонально використовувати свій час та залучати значні фізичні, душевні та матеріальні ресурси.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Стягнув з Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до положень ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Враховуючи положення вказаних норм, належним відповідачем у справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, має бути держава в особі органів, які допустили порушення, що слугували підставою для звернення до суду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку.

Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з встановлення неправомірності дій державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) судовим рішенням, яке набрало законної сили. Внаслідок неправомірних дій позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінили його нормальний життєвий ритм, а тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкодав розмірі 15000,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 04 вересня 2018 року виконавчого листа № 201/16791/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження виконання ним вказаного рішення суду.

В свою чергу, представник Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) зазначив, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнання ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2022 рокунеправомірними розрахунків заборгованості з аліментів ОСОБА_1 , складених у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 головним державним виконавцем Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишиним Е.М. від 12 листопада 2019 року № 4652/10, від 27 грудня 2019 року № 4652/10, від 24 січня 2020 року № 4652/10, від 09 квітня 2020 року № 4652/10, від 27 липня 2020 року № 4652/10, від 21 жовтня 2020 року № 1849/10 та від 02 лютого 2021 року № 1849/10 в частині нарахування заборгованості з аліментів ОСОБА_1 виходячи із середньої заробітної плати по м.Києву; зобов`язання головного державного виконавця Кузьмишина Е.М. або іншої уповноваженої особи Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом №201/16791/15-ц, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, виходячи із середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, у тій частині, де розрахунок заборгованості з аліментів здійснено виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, не є достатньою підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Задовольнивши частково скаргу ОСОБА_1 на дії виконавця, Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська було фактично поновлено права ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що обрахування державним виконавцем за відповідний період аліментів на утримання дитини, виходячи із середньої заробітної плати по м. Києву, призвело до заподіяння моральних страждань.

Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача, що внаслідок оскаржуваних дій державного виконавця, що стосуються обрахуванню розміру заборгованості по аліментам, він пережив значний нервовий стрес і це призвело до появи у нього негативних психосоматичних та психоемоційних змін, швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченого настрою, образливості, чутливості та фіксованості на негативних переживаннях. Посилаючись на неправомірність накладення на нього обмежень виконавчого провадження в рамках вказаного виконавчого провадження, позивач не оскаржував рішення чи дії виконавця щодо накладення відповідних обмежень.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Держави України в особі Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність доповнення мотивувальної частини рішення висновком про визнання вини головного державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кузьмишина Е.М. та державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Синельник Ю.М. в заподіянні йому моральної шкоди та збільшення розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 до Держави України в особі ПечерськогоРВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.