ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/397/25 Справа № 227/3173/23 Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №227/3173/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак І.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , навчається у 8 класі НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ліцею м. Добропілля. Він працює у ПрАТ «КДЗ» головним механіком.

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини для дитини створені належні умови проживання та всебічного розвитку. ОСОБА_3 має окрему кімнату з необхідними меблями.

Мати дитини ОСОБА_2 з 2019 року не бере ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, хлопчиком опікується лише він. Відповідач веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, ніде не працює. Згідно відповіді ВП № 1 Покровського РУП відносно ОСОБА_2 було зафіксовано 4 факти викликів поліції за фактом сімейного конфлікту.

За довідкою Оратівської селищної ради Вінницької області він разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 був зареєстрований як ВПО з 16.04.2022 року, що вказує на те, що ОСОБА_2 залишила дитину у складних життєвих обставинах, разом із сином не виїхала в евакуацію, не подбала про його безпеку. Відповідно довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів мати неповнолітнього ОСОБА_5 не проживає з сім`єю, школу не відвідує, не бере участі в освітньому процесі свого сина. Батько виховує сина один.

З 2019 року по сьогоднішній день відповідач зовсім не піклується про свого сина, не спілкується з ним, не цікавиться про стан його здоров`я. Всі ці негативні аспекти аморального життя відповідачки можуть найгіршим чином вплинути на дитину.

Зважаючи на те, що відповідач, на думку позивача, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, він вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього син, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак І.М., відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак І.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, не враховано показання свідка, що призвело до безпідставного спотворення наданих доказів та відмови у задоволенні позовних вимог. Матеріали справи містять достатнього доказів, що відповідач свідомо не виконує свою функцію матері.

Зазначаючи доводи, аналогічні доводам позовної заяви, підсумовує, що показання свідків, надані докази, а також думка самої дитини, свідчать про те, що мати свідомо ухиляється від виконання обов`язків. Серед факторів свідомого ухилення від виконання обов`язків, є залишення дитини в складних життєвих обставинах (не виїхала з дитиною під час його евакуації, не зателефонувала дитині після ракетного обстрілу м. Добропілля), не піклується про стан здоров`я сина, про його духовний, моральний розвиток, не цікавиться навчанням, не створює належні умови для розвитку його природних здібностей, не поважає гідність дитини (влаштовую сварки, телефонує у нетверезому стані, що негативно впливає на розвиток підлітка). Звертає увагу, що в даному в випадку має місце не конфлікт між чоловіком та жінкою, а конфлікт дитини та матері, яка свідомо не виконує свої обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Нікітін В.В., посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги та надуманість, неправдивість її доводів, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається, що твердження позивача в апеляційній скарзі є неправдивими та не відповідають дійсності. Зазначила, що вона весь час працювала, ніколи не зловживає алкогольними напоями, не веде аморальний спосіб життя, не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 серпня 1998 року по 12 січня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 02.11.2004 року Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 12.01.2022 року Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 07.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області.

Разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 2021 року проживає його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідками УСЗН Добропільської міської ради № 1422-, №1422- від 12.09.2023 року та довідкою ОСББ «Шик» від 12.09.2023 року.

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_7 , складеного комісією служби у справах дітей при виконкомі Добропільської міської ради Донецької області 19.09.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Умови проживання добрі, санітарно-гігієнічні норми витримані, опалення та водопостачання централізовані, наявна електроенергія. У дитини є своя окрема кімната, яка обладнана всім необхідним: спальне місце, шафа для одягу, посезонний одяг та взуття, письмовий стіл, ноутбук. На кухні є готова їжа та запас продуктів. За слів дитини він живе з батьком з жовтня 2021 року, мама проживає в іншому місці з новою родиною, майже не спілкується. Відносини в родині добрі. Для дитини створені належні умови для проживання та всебічного розвитку.

Згідно довідки Новоживотівського старостинського округу Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 14.09.2023 року №9-163 ОСОБА_1 був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа і проживав з 16.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВПО), який перебував на його утриманні.

Відповідно акту ОСМД «Шик» від 15.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 більше двох років проживали ОСОБА_1 , 1976р.н., ОСОБА_2 , 1980р.н., ОСОБА_9 , 1999р.н., ОСОБА_8 , 2009р.н.

За довідкою УСЗН Добропільської міської ради Донецької області від 29.04.2024 року №1422- ОСОБА_2 взята на облік як ВПО за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 , складеного 25.01.2024 року депутатом Добропільської міської ради VIII скликання Дягишеною О.В., ОСОБА_2 з червня 2022 року проживає у АДРЕСА_3 разом з батьками-інвалідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за якими здійснює цілодобовий догляд. Мати відповідача ОСОБА_10 з 16.10.2006 року визнана інвалідом 1 групи за загальним захворюванням безстроково, потребує постійного стороннього догляду, батько відповідача ОСОБА_11 з 01.01.2005 року визнаний інвалідом 3 групи за професійним захворюванням, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно з довідками НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ліцею м. Добропілля Донецької області № 18 від 13.09.2023 року ОСОБА_3 , 2009 року народження, дійсно навчається у 8 класі НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ліцею м. Добропілля Донецької області. З 01.09.2022 року навчальний заклад працює в дистанційному форматі. (а.с.19)

З характеристики з місця проживання ОСОБА_2 вбачається, що за час проживання за адресою: АДРЕСА_3 , остання проявила себе з позитивного боку: проживає з хворими батьками мати має інвалідність І групи, батько інвалідність ІІІ групи, працьовита, ввічлива, в сім`ї атмосфера взаєморозуміння та добра, є люблячою, чуйною дочкою і матір`ю, займається господарством, городом, допомагає батькам та сусідам, є позитивною людиною зі зразковими моральними якостями, підтримує добрі стосунки в сім`ї та з оточуючими (а.с.64).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_2 вона перебувала у трудових відносинах з:

- 30.03.1999 по 28.08.2000 з Добропільським управлінням соціальної сфери,

- 01.09.2000 по 13.10.2000 з яслами-садком № 72,

- 20.02.2002 по 01.09.2006 з ПП ОСОБА_12 ,

- 23.03.2007 по 29.03.2012 з УПФУ в Кіровському районі м. Донецька,

- 13.06.2014 по 21.11.2014 з ТОВ «Український Рітейл»,

- 19.09.2017 по 30.06.2018 з ТОВ «Біс-Софт»,

- 05.05.2020 по 18.02.2023 з ФОП ОСОБА_13 , де характеризувалась позитивно;

-з 16.04.2014 по 12.06.2014 перебувала на обліку в Донецькому міському центрі зайнятості, з 31.05.2019 по 04.05.2020 та з 04.04.2023 по теперішній час - в Добропільському міському центрі зайнятості як безробітна;

- з 10.09.2018 року по теперішній час перебуває у договірних відносинах цивільно-правового характеру з Відокремленим підрозділом іноземної неурядової організації «Представництво «Сейв зе Чілдрен в Україні», у січні 2017р., 12-13 квітня 2017р., 10-11 вересня 2018р. брала участь в психологічних тренінгах.

З довідок КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» № 1099 від 29.01.2024 та б/н від 29.01.2024 вбачається, що ОСОБА_2 за наркологічною та психіатричною допомогами не зверталась, відомостей про звернення до інших наркологічних та психіатричним закладів немає.

За інформацією НВК загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ліцей м. Добропілля Донецької області від 30.01.2024 року ОСОБА_8 навчається у даній школі з 01.09.2016 року. Зі слів класного керівника мати ОСОБА_2 приходила до школи та цікавилася шкільним життям свого сина, періодично виходила на телефонний дзвінок з класним керівником. На батьківські збори частіше приходив батько учня ОСОБА_1 у 2019-2020 навчальному році разом із батьківським комітетом класу мати ОСОБА_1 брала участь у підготовці та проведенні виховного заходу у класі, за що їй була оголошена подяка від вчителя та адміністрації школи. Зі слів класного керівника останні два роки у шкільному житті та навчанні сина бере участь батько ОСОБА_1 . За цей час перший раз мати ОСОБА_2 вийшла на зв`язок з класним керівником 02.01.2024 року.

На наданих до матеріалів справи відповідачем фото зображені ОСОБА_2 разом із дітьми 31.12.2021 року на святкуванні Нового року, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 01.01.2022 року, восени 2023 року, ОСОБА_3 разом з дідом ОСОБА_11 восени 2023 року.

Наданою відповіддю Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 10.10.2023 року на ім`я представника позивача ОСОБА_14 підтверджується, що відносно ОСОБА_2 зафіксовано 4 факти викликів співробітників ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за фактом сімейного конфлікту (тричі у 2019 році, один раз у січні 2023 року), 10.04.2023 року та 23.09.2023 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб. Доказів того, що відповідач не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 , не міститься.

Судом першої інстанції допитані в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області від 18.03.2024 № 02/05-33/0074/09-01/64/02, з метою соціального захисту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та керуючись ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також на виконання вимог ст.171 СК України у присутності психолога ОСОБА_17 судом першої інстанції була з`ясована думка дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питання доцільності позбавлення батьківських прав його матері ОСОБА_2 . Дитина пояснила, що після розлучення батьків проживає разом із батьком ОСОБА_1 , з яким знаходиться у добрих, довірливих стосунках. При розлученні батьків він вирішив жити з татом, оскільки мама зловживала спиртними напоями, не ночувала вдома, била скло, влаштовувала сварки, бійки, застосовувала до нього фізичну силу. Через те, що мама дзвонила до нього у нетверезому стані, він посварився з нею. В основному він сам дзвонить їй. Взимку 2022 року мама відправила йому теплі речі, а на останній день народження нічого не подарувала йому, не подзвонила, щоб спитати про його стан навіть після того, як м. Добропілля було піддано ракетному обстрілу. Вважав, що мати має бути позбавлена батьківських прав щодо нього, так як наданий їй шанс вона вже упустила.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, оскільки позивачем не доведено обставини, що свідчать про необхідність застосування до відповідачки такої виняткової міри як позбавлення батьківських прав. Рішення про відмову в позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постановлено всупереч думці дитини, оскільки відповідає його інтересам.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. (ст. 166 СК України)

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд правильно вважав, що в даному випадку позбавлення відповідачки батьківських прав є недоцільним.

Напружені стосунки між сторонами не сприяли участі матері у вихованні дитини. Особисті непорозуміння між батьками також не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування батьківськими обов`язками.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування, поясненням сторін у справі та надав оцінку поясненням самої дитини.

При цьому, виходячи з віку та інтересів дитини, її небажання спілкуватись з матір`ю не може бути підставою для задоволення позовних вимог щодо позбавлення останньої батьківських прав.

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України , пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві , воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив відсутність подання позивачем доказів, ухилення відповідачкою від виховання дитини за умови її винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа Мамчур проти України (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції взявши до уваги відсутність на час розгляду справи виняткової ситуації, яка свідчить про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, вірно вважав, що зазначені позивачем обставини про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків не є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

З огляду на вказане, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі з урахуванням основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження її зв`язку з рідною матір`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак І.М., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста