ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/798/25 Справа № 399/196/24 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно на період його навчання.

В позовній заяві позивач зазначила, що з відповідачем по справі у них є спільна повнолітня донька ОСОБА_3 . Донька навчається в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського, на 1-му курсі факультету економіки і управління денної форми навчання та не має змоги влаштуватись на роботу. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає. Відповідач є працездатним, працює на підприємстві ТОВ «ІНТЕРКЕРАМА» та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх доньку, оскільки має постійний заробіток у вигляді заробітної плати. Відповідач інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, отже, має можливість надавати грошову допомогу на утримання доньки.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 26.03.2024 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, як до досягнення двадцяти трьох років.

В решті позовних вимог - відмовити.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповноту з`ясування обставин справи та наданих доказів, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування скарги зазначає те, що суд не звернув уваги на те, що він на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за своєю хворою матір`ю 1947 р.н., яка має когнітивні порушення. Крім того, наданий час він не працює, оскільки підприємство на якому він працював зупинило діяльність у зв`язку з важкою енергетичною ситуацією, а тому інших джерел доходу він не має.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Враховуючи, що ціна позову у вказаній справі є менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено потреби в матеріальному утриманні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати таку допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням таких обставин: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 21.03.2006.

З 01.09.2023 ОСОБА_3 навчається в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського на першому курсі денної форми навчання, що підтверджується довідкою від 21.03.2024 року № 278.

Більше того, зазначені доводи позивача не спростовані ані заявником апеляційної скарги, ані матеріалами справи.

Крім того, будь-які відомості про відсутність доходів апелянта матеріали справи також не містять.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог, передбачених ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, заявник апеляційної скарги посилався на те, що його мати потребує догляду, оскільки у стаціонарному лікуванні їй відмовлено, однак дане твердження спростовується висновком ЛКК КП ДБКЛПД ДОР від 05 червня 2024 року в якій зазначено, що на час огляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гострої психіатричної симптоматики не виявлено та рекомендовано лікування амбулаторно під наглядом психіатра.

Також, посилання відповідача на те, що на даний час він не працює та у нього відсутній дохід у зв`язку із зупиненням підприємства спростовується Звітом про здійснення відрахувань та виплати, який видано ТОВ ІНТЕРКЕРАМА, тобто підприємства де відповідач працює.

Інших доказів на підтвердження того, що апелянт не працює суду не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом ст.ст. 198-200 СК України апелянт зобов`язаний не нести половину витрат на навчання своєї повнолітньої доньки, а сплачувати на її утримання аліменти до досягнення нею 23 річного віку, за умови її навчання.

В сенсі положень ст. 182 СК України, всі вищевикладені обставини є суттєвими для вирішення питання щодо можливості відповідача і заявника апеляційної скарги надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Визначаючи аліменти на утримання повнолітньої доньки щомісячно у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що саме такий розмір аліментів буде співмірним і таким, що якнайкраще забезпечить інтереси повнолітньої доньки сторін, яка продовжує навчання, та не стане водночас надмірним тягарем для відповідача у понесених витратах.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: