Справа № 450/4588/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/3152/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу,- про стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення аліментів відповідно до ч.1 ст.191 СК України з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалу суду оскаржила заявниця ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що зазначення в прохальній частині заяви про видачу судового наказу про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є буквальним відтворенням імперативної норми сімейного законодавства і не може бути перешкодою для видачі судового наказу.

Зазначає, що вимога її заяви була сформована не у відповідності до п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України ( яким врегульовано можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) , а згідно з п.4 ч.1ст.161 ЦПК України та ч.5 ст.183 СК України - у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів, з врахуванням ч.2ст.182 СК України-не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що нею подана об`єднана вимога, не передбачена нормами п.4,5 ч.1 ст.96 ЦПК України. При цьому судом не взято до уваги, що зазначення у заяві про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно визначає не саму вимогу, а є вказівкою на найменший можливий розмір аліментів.

Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали знехтував нормами матеріального права та допустився надмірного формалізму у трактуванні норм процесуального права.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.09.2024 року та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч.2ст.369 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З врахуванням того, що оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, яка передбачена пунктом 1 ч.1 ст.353 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги слід проводити без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 30.09.2024 року звернулася у Пустомитівський районний суд Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи стягнення відповідно до ч.1 ст.191 СК України.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції прописав, що заявлена вимога не відповідає статті 161 ЦПК України.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: п.4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину- однієї чверті, на двох дітей- однієї третини, на трьох і більше дітей- половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За положеннями п.3 ч.1ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлену вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

З матеріалів справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника, однак в порушення вимог ч.1п.4 ст.161 ЦПК України дописала, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимога про стягнення не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не стосується наказного провадження, яке є особливою формою судового рішення, а може бути предметом спору у позовному провадженні.

Відтак, доводи апеляційної скарги, що така вимога не є перешкодою для видачі судового наказу, а є відтворенням імперативної норми, спростовується вище наведеним та тлумаченню не підлягає.

Заявниця наділена правом звертатися про стягнення аліментів у позовному провадженні і в такому випадку наділена правом заявляти вимогу, визначену ч.2 ст.182 СК України.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст.1 ЦПК України).

Враховуючи те, що суд першої інстанції належно встановив фактичні обставини справи, застосував норми права, які стосуються заявлених заявницею правовідносин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення ухваленого за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення ( ч.5ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк