Провадження № 2/638/1486/25
17 січня 2025 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого Аркатової К.В.,
за участі секретаря судового засідання Щевченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича, до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -
Адвокат Лихачов Р.Б. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (позивачем), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
ОСОБА_1 з 15.06.1988 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Печенізької селищної ради VІ скликання ХVІ сесії від 21.03.2012 року вирішено будівлю за адресою: АДРЕСА_1 передати в комунальну власність територіальної громади; визнати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 житловим будинком і передати в оперативне управління Печенізького комунального підприємства «Джерело», в якому зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) з сім`єю.
Відповідно до листа Печенізької селищної ради від 15.11.2012 року, селищна рада направила лист до Харківської обласної санітарно-епідеміологічної станції стосовно передачі будівлі по АДРЕСА_1 з державної власності (обліковується на балансі Печенізької районної СЕС) в комунальну власність територіальної громади смт. Печеніги.
Відповідно до листа КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» №145/04-24 від 26.07.2024 року право власності на спірний житловий будинок станом на 31.12.2012 року не зареєстроване. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390355434 від 09.08.2024 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.
Надалі, 14.08.2024 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки №169/02-24 вартість житлового будинку складає 311731,00 грн.
Таким чином, позивач проживає у будинку, що є предметом спору понад 10 років, а саме з 15.06.1988 року, але не зареєстроване право власності на будинок чинить перешкоди у вільному користуванні.
Посилаючись на викладені обставини, представник позивача вважає, що ОСОБА_1 має достатньо підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Лихачова М.Б. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглянути без участі сторони позивача та наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином, не повідомив про причину неявки, відзиву на позовну заяву не подав.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів.
Технічна фіксація засідання на підставі положень статті 247 ЦПК України не здійснювалась.
Питання про заочний розгляд вирішено окремою ухвалою суду.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 з 15.06.1988 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Печенізької селищної ради VІ скликання ХVІ сесії від 21.03.2012 року вирішено будівлю за адресою: АДРЕСА_1 передати в комунальну власність територіальної громади; визнати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 житловим будинком і передати в оперативне управління Печенізького комунального підприємства «Джерело», в якому зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) з сім`єю.
Відповідно до листа Печенізької селищної ради від 15.11.2012 року, селищна рада направила лист до Харківської обласної санітарно-епідеміологічної станції стосовно передачі будівлі по АДРЕСА_1 з державної власності (обліковується на балансі Печенізької районної СЕС) в комунальну власність територіальної громади смт. Печеніги.
Відповідно до листа КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» №145/04-24 від 26.07.2024 року право власності на спірний житловий будинок станом на 31.12.2012 року не зареєстроване. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390355434 від 09.08.2024 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване.
Надалі, 14.08.2024 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки №169/02-24 вартість житлового будинку складає 311731,00 грн.
Таким чином, позивач проживає у будинку, що є предметом спору понад 10 років, а саме з 15.06.1988 року, але не зареєстроване право власності на будинок чинить перешкоди у вільному користуванні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи питання про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує таке.
За змістом частин 1 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.
Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.
Так, виходячи зі змісту частини 1 статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (статті 13, 81 ЦПК України), є: законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння.
Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.
Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 14 Постанови).

Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, сул приходить до висновку, що позивач фактично володіє спірним нерухомим майном без будь-якого правового титулу більше десяти років, володіння позивача є відкритим і безперервним. Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння позивачем спірним будинком.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 3, 12, 18, 19, 77, 78, 80, 81, 258-259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича, до Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення складено 20 січня 2025 року.

Головуючий