Справа № 368/1694/24
Рішення

Іменем України

"17" січня 2025 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого - судді Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд, -

В С Т А Н О В И В :

28.10.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0015 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Вищевказані позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обгрунтовував в мотивувальній частині його позовної заяви наступними обставинами та нормами права:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис про смерть № 11 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2017 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019;

- земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0016 (кадастровий номер було змінено на :01:324:0015).

Отже, за життя ОСОБА_3 належало вищевказане нерухоме майно, яке може бути успадковане її спадкоємцями.

16.01.2018 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Р.П. було заведено спадкову справу до майна ОСОБА_3 № 8/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №50559199.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Шпендівською сільською радою, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач).

Відповідач відмовилася від своєї частки у спадщині ОСОБА_3 на користь Позивача, а тому на даний час Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Отже, Позивач може одноособово успадкувати майно ОСОБА_3 як спадкоємець її майна за заповітом.

Згідно зі ст.1297 Цивільного кодексу України право власності на спадкове майно набувається шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Втім, листом від 16.10.2024 року №303/01-16 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Р.П. повідомила Позивача, що видати свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріус повідомила Позивача, що для оформлення спадщини ОСОБА_3 йому необхідно звернутися до суду з позовною заявою для визнання за ним права власності в порядку спадкування на вказане майно.

Необхідно зазначити, що у Позивача наявні лише копії державних актів на право власності на земельні ділянки, що належали померлій ОСОБА_3 , а оригінали відсутні, через що нотаріусом було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право власності на вказані земельні ділянки.

Отже, Позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 майно ОСОБА_3 та в нього виникла потреба у зверненні до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання його права на спадкове майно ОСОБА_3 .

Необхідно зазначити, що відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, у випадку, коли нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Пунктом 9 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, с рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Підставою для визнання за Позивачем права власності на земельні ділянки, що належали ОСОБА_3 , є наявні у Позивача:

- Копія державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 697644 від 05.03.2010 року, виданого щодо земельної ділянки площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019;

- Копія державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 697645 від 05.03.2010 року, виданого щодо земельної ділянки площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0016 (кадастровий номер було змінено на :01:324:0015).

- заповіт ОСОБА_3 посвідчений Шпендівською сільською радою.

Отже, оскільки нотаріусом було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 та відсутні будь-які інші способи для реалізації його законного права, то наявні усі підстави для визнання за Позивачем права власності на спадкове майно ОСОБА_3 в судовому порядку.

Враховуючи вищевказане та керуючись 392 Цивільного кодексу України, ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

28.10.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1694/24, провадження № 2/368/821/24.

20.12.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 - 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 15 год. 00 хв. 17.01.2025 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 17.01.2025 року, позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 17.01.2025 року, - відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява відповідачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає повністю, та не заперечує проти їх задоволення, так як на спадщину ОСОБА_3 , - не претендує.

Визнання позову відповідачкою, - ОСОБА_2 , - дає суду підстави для застосування положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред 'явлені одночасно щодо декількох об 'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається з позову, - предметом позову в даному цивільному провадженні є визнання права власності на нерухоме майно (земельні ділянки), які розміщені в с. Шпендівка бувшого Кагарлицького району, станом на час винесення рішення, - Обухівського району Київської області.

Що стосується тієї обставини, що с. Шпендівка наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - с. Шпендівка - відноситься до Обухівського району Київської області.

Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як с. Шпендівка раніше входила до Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що предметом спору є визнання прва власності на нерухоме майно (земельні ділянки), та враховуючи положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце виключна підсудність, - підсудність за місцем розташування нерухомого майна, яке є предметом спору в цивільному провадженні.

Сторони по справі:

- позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець село Шпендівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 вересня 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

- відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Шпендівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 23 лютого 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ).

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до ни норм матеріального та процесуального права:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , - спадкодавець по даній справі, -про що Виконавчим комітетом Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис про смерть № 11 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2017 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно (спадкову масу), а саме на:

- земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019;

- земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0016 (кадастровий номер було змінено на :01:324:0015).

Отже, за життя спадкодавця, - ОСОБА_3 належало вищевказане нерухоме майно, яке може бути успадковане її спадкоємцями.

16.01.2018 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Воловенко Р.П. було заведено спадкову справу до майна ОСОБА_3 № 8/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №50559199.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Шпендівською сільською радою, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач).

Відповідач шляхом подання письмової заяви нотаріусу, - відмовилася від своєї частки у спадщині ОСОБА_3 на користь Позивача, а тому на даний час Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, а також його баба і дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, Позивач може одноособово успадкувати майно ОСОБА_3 як спадкоємець її майна за заповітом.

Згідно зі ст.1297 ЦК України право власності на спадкове майно набувається шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Втім, листом від 16.10.2024 року №303/01-16 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Р.П. повідомила Позивача, що видати свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності на:

- земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріус повідомила Позивача, що для оформлення спадщини ОСОБА_3 йому необхідно звернутися до суду з позовною заявою для визнання за ним права власності в порядку спадкування на вказане майно.

У Позивача наявні лише копії державних актів на право власності на земельні ділянки, що належали померлій ОСОБА_3 , а оригінали відсутні, через що нотаріусом було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право власності на вказані земельні ділянки.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання його права на спадкове майно ОСОБА_3 .

Необхідно зазначити, що відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Згідно ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Підставою для визнання за Позивачем права власності на земельні ділянки, що належали ОСОБА_3 , є наявні у Позивача:

- Копія державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 697644 від 05.03.2010 року, виданого щодо земельної ділянки площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019;

- Копія державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 697645 від 05.03.2010 року, виданого щодо земельної ділянки площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0016 (кадастровий номер було змінено на :01:324:0015).

- заповіт ОСОБА_3 посвідчений Шпендівською сільською радою.

Отже, оскільки нотаріусом було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 та відсутні будь-які інші способи для реалізації його законного права, - то наявні усі підстави для визнання за Позивачем права власності на спадкове майно ОСОБА_3 в судовому порядку, - шляхом винесення судового рішення.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, що засвідчує його право власності.

Пункт 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме

У разі втрати правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди здебільшого задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно (п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Найпоширенішою причиною звернення до суду у справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємців оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця та/або відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем (абз. 14 п. 3.3. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеного в п.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, є відсутність іншого, крім судового, - шляху для визнання її права.

Отже, у випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, - виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом Захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно п. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1223, 1261-1262, 1266 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за фізичною особою, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем село Шпендівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 вересня 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), -

- в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Шпендівка Кагарлицького району Київської області, громадянки України), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в село Шпендівка Кагарлицького району Київської області, Україна, (актовий запис про смерть № 11, вчинений 04 серпня 2017 року виконавчим комітетом Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , видане 04 серпня 2017 року виконавчим комітетом Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області), право власності на:

- земельну ділянку площею 0,2497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:324:0019;

- земельну ділянку площею 0,4019 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:324:0015.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук