Справа № 130/1918/24
Провадження № 22-ц/801/255/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуСправа № 130/1918/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

Рішення ухвалив суддя Порощук П. П.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Жмеринка Вінницької області

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2024 року,

Встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що вона з відповідачем 26 липня 2009 року зареєструвала шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 172.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 429 і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 348.

Після укладення шлюбу вони разом прожили близько п`яти років, однак через нездоланні протиріччя вже понад сім років шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач в 2014 році покинув їх сім`ю і став проживати окремо. Між ними відсутні будь-які подружні почуття (любові, поваги, взаємної підтримки). Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки принижує людську гідність, що для неї має істотне значення.

Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Враховуючи, що продовжувати сімейне життя із ОСОБА_1 вона не зможе та не хоче, її намір на розлучення є стійким, примирення не бажає, спору про місце проживання дітей між ними немає, просила їх шлюб розірвати; справу розглянути у її відсутність; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 26 липня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 172.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення суду, виключивши з її мотивувальної частини посилання на застосування психічного насилля до позивача, як на підставу розірвання шлюбу.

Зазначив, що категорично не погоджується із позицією суду, викладеною у рішенні суду, оскільки суд формально поставився до розгляду справи, дослідження доказів, фактично констатував факт здійснення психологічного насилля ОСОБА_1 над ОСОБА_2 та зради, чим порушує його права, честь та гідність.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції ухвалив рішення, спираючись на докази, які не відповідають критеріям допустимості та достовірності, у зв`язку з чим дане рішення створило хибне уявлення про ОСОБА_1 як особу, яка нібито здійснювала психологічне насильство над своєю дружиною, що призвело до приниження його честі та гідності у колі рідних, знайомих та у суспільстві в цілому, до емоційних страждань через несправедливість та публічну дискредитацію.

З огляду на те, що усі судові рішення є у вільному доступі, в подальшому воно може стати відомим не визначеному колу осіб, що може негативно вплинути на подальше життя його і його родини, також створить негативний образ батька для його неповнолітніх дітей.

Під час перебування справи в суді він намагався помиритися з дружиною, просив надати строк для примирення. Позивач повідомила, що вона не бажає примирення і заявила про вчинення над нею психологічного насилля, на підтвердження чого подала копію заяви, яку спрямувала до поліції. Він не звернув на це уваги, так як вважав, що це просто імпульсивність дружини, будучи впевненим, що ніколи не вчиняв по відношенню до неї домашнього насильства у будь-якій формі. Розуміючи, що вже не має можливості примиритися, так як дружина після його повернення до військової частини привела в дім іншого чоловіка, 21 листопада 2024 року він подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він проти розірвання шлюбу не заперечував.

Проте суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, перебувають у конфліктних стосунках, відповідач застосовує психічне насилля до позивача, яка примирення категорично не бажає, враховуючи зраду відповідача з іншою жінкою, пробачити яку йому не може; втратила до нього подружні почуття, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача.

Як на доведеність факту психологічного насилля ОСОБА_1 над ОСОБА_2 суд послався на копію заяви до поліції про домашнє насильство, роздруківку скріншотів про «погрози від відповідача» та визнав ці докази належними і достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надала.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Статіва О. В. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 26 липня 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 зареєструвала шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 172 (а. с. 3).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 429 і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 348 (а. с. 6, 7).

Також встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, перебувають у конфліктних стосунках, відповідач застосовує психічне насилля до позивача. Позивач примирення категорично не бажає, враховуючи зраду відповідача з іншою жінкою, пробачити яку йому не може. Втратила до нього подружні почуття, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 16 вересня 2024 року до матеріалів справи приєднано заперечення ОСОБА_2 щодо примирення, копію заяви до поліції про домашнє насильство, роздруківку скріншотів про погрози від відповідача (а. с. 63-70, 75).

Ці докази суд першої інстанції визнав належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував чітку позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу, відсутність вагомих заперечень зі сторони відповідача, відсутність підстав для примирення сторін та прийшов до висновку що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а шлюб між ними носить формальний характер.

При цьому судом встановлено: «Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 липня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 172 (а. с. 3). У шлюбі в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7), які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, перебувають у конфліктних стосунках. Відповідач застосовує психічне насилля до позивача (а. с. 65-70). Позивач примирення категорично не бажає, враховуючи зраду відповідача з іншою жінкою. Пробачити яку йому не може, втратила до нього подружні почуття, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача.» (аркуш справи 91 на звороті, нижній абзац).

Із висновком суду першої інстанції про задоволення позову колегія суддів погоджується, проте вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та з не відповідністю висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

До суду із позовом про розірвання шлюбу звернувся один із подружжя дружина ОСОБА_2 , у якому навела причини, що стали підставою для подачі такого позову (а. с. 1).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів по примиренню подружжя.

Передбачене частиною 1 статті 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї із сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б одна з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява, окрім іншого, повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_2 , звернувшись 25 червня 2024 року до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, на виконання вимог зазначеного закону у своєму позові вимоги обґрунтувала тим, що через нездоланні протиріччя вже понад сім років шлюбних стосунків не підтримують і з 2014 року проживають окремо; між ними відсутні будь-які подружні почуття (любові, поваги, взаємної підтримки). Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки принижує людську гідність, що для неї має істотне значення; продовжувати сімейне життя із ОСОБА_1 вона не зможе та не хоче, її намір на розлучення є стійким, примирення не бажає (а. с. 1).

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За правилами частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 16 вересня 2024 року на 13:00 год з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 16).

Отже, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження зміна підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

16 вересня 2024 року позивач ОСОБА_2 подала заяву, підписану її представником адвокатом Кучер В. М., якою просила взяти до уваги нові обставини, якими позивач змінила підстави свого позову (а. с. 63). До заяви додала свої заперечення щодо не можливого між ними примирення (а. с. 64); заяву про вчинення домашнього насильства від 16 вересня 2024 року, адресовану до Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (а. с. 65); роздруківку скріншотів на 5-ти аркушах (а. с. 66-70).

Таким чином позивач подала заяву про зміну підстав позову із порушенням вимог частини 3 статті 49 ЦПК України не менше як за п`ять днів до початку першого судового засідання, яке визначене судом 16 вересня 2024 року, а в день першого судового засідання 16 вересня 2024 року.

Така заява в порушення норм цивільного процесуального права прийнята судом першої інстанції.

При цьому, позивач не надала до суду відповідь від 03 жовтня 2024 року за № 13016/213/01-24 на її заяву про вчинення домашнього насильства від 16 вересня 2024 року, адресовану до Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, яку вона надала до суду в копії, а суд першої інстанції допустив порушення і не виконав вимог частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керувати ходом судового процесу; роз`яснювати у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 522/22023/16-ц зроблено висновок, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Натомість належних, допустимих і достовірних доказів вчинення відповідачем домашнього насильства позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, оскільки із відповіді Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 03 жовтня 2024 року за № 13016/213/01-24 на заяву позивача про вчинення домашнього насильства від 16 вересня 2024 року, вбачається, що факт насильства не знайшов підтвердження та не виявлено ознак, які б свідчили про вчинення протиправних дій відносно позивача (а. с. 106).

Зазначене також підтверджується відповіддю Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області № 43140-2024 від 04 грудня 2024 року на запит адвоката Статіви О. В., із якої вбачається, що відносно ОСОБА_1 будь-яких адміністративних протоколів за вчинення домашнього насильства не складалося; за результатами проведеної перевірки факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження та повністю спростований матеріалами проведеної перевірки за результатами якої складена відповідна довідка; відповідно до бази даних ІКС «ІПНП» інформація щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутня (а. с. 105).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також про порушенням вимог пункту 1 частини 1 статті 264 ЦПК України, яка зобов`язує суд під час ухвалення рішення вирішити питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для зміни судового рішення, згідно вимог ч. 1 статті 376 ЦПК України, є порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина 2 цієї статті).

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до зміни із виключенням із мотивувальної його частини речення такого змісту: «Відповідач застосовує психічне насилля до позивача».

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року змінити, виключити із його мотивувальної частини речення такого змісту: «Відповідач застосовує психічне насилля до позивача».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2025 року