ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1084/25 Справа № 243/2458/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 243/2458/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року та апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року, яке ухвалено суддею Воронковим Д.В. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, повне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року складено 23 вересня 2024 року, повне додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року складено 21 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_2

01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 62 029,17 грн.

Представник позивача звернулася до відповідача з питання виплати вказаної суми, але отримав рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії, у зв`язку з не підтвердженням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також відповідач повідомив, що виплата пенсії ОСОБА_3 була призупинена 01 березня 2016 року. Виплата пенсійних коштів проведена по лютий 2016 року у розмірі 1 240,43 грн. Відповідь нотаріусу було надано з урахуванням вимог частини другої статті 46 Закону № 1058 за період 28 липня 2018 року по 31 січня 2021 року. Відповідачем не надано приватному нотаріусу відомостей щодо усієї суми недоотриманої пенсії померлою ОСОБА_2 зокрема, за період з 01 березня 2016 року по 28 липня 2018 року.

Позивач вважає, що такі дії відповідача незаконними та зазначає, що рішення відповідача не відповідає чинному законодавству України, є таким, що перешкоджає реалізації її прав як спадкоємиці на отримання всього належного їй спадкового майна, тому просила суд визнати за позивачем право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 28 липня 2018 року у сумі 34 732,04 грн (1 240,43 грн (розмір пенсії за лютий 2016) х 28 місяців), стягнути її на користь позивача, а також стягнути на користь позивача в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію у сумі 62 029,17 грн на підставі свідоцтва про право на спадщину, та понесені судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на недоотриману пенсію за період з 01 березня 2016 року по 28 липня 2018 року у розмірі 34 732 грн 04 коп. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 28 липня 2018 року у розмірі 34 732 грн 04 коп. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 набуту в порядку спадкування за заповітом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 62 029 грн 17 коп та суму судового збору у розмірі 968 грн 96 коп.

Додатковим рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року резолютивну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року доповнено абзацом наступного змісту: Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 500 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що за матеріалами електронної справи ОСОБА_2 та отримувала пенсію за віком. Виплата пенсії ОСОБА_2 проведена по 29 лютого 2016 року. Пенсійна справа знята з обліку з 01 лютого 2021 року у зв`язку зі смертю пенсіонера. Нарахування пенсійних коштів за березень 2016 року в сумі 1 240,43 грн Головним управлінням було проведено, але кошти не виплачені пенсіонеру у зв`язку з призупиненням виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі статті 12 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». ОСОБА_2 особисто до органів Пенсійного фонду України за поновленням виплати пенсії не зверталася. Нотаріусу Головним управлінням надіслана довідка про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі 62 029,17 грн за період з 23 червня 2018 року по 31 січня 2021 року з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону № 1058. За результатом розгляду звернення позивачки щодо виплати пенсії управлінням було відмолено у зв`язку з не підтвердженням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємиці ОСОБА_1 . Також апелянт вказує, що пенсія за життя ОСОБА_2 за період 01 квітня 2016 року по 22 червня 2018 року не нараховувалась. Таким чином, відсутні підстави для включення до складу спадщини будь-яких сум, які не були нараховані за життя спадкодавця ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні судових витрат у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції помилково не звернув уваги на те, що ні договір про надання правової допомоги від 25 червня 2021 року, ні акт про прийняття-передачу наданих послуг від 24 вересня 2024 року не містять конкретного номера справи.

Будь-які документи, що свідчать про оплату гонорару та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) в матеріалах справи відсутні. Відтак, матеріали справи не містять жодних достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, розмір яких не відповідає критерію розумності, складності справи, а також адекватності ціни позову розміру заявлених судових витрат.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Ландар Н.В., яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 як донька ОСОБА_2 , отримала в порядку спадкування за законом після смерті матері спадщину, що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину від 01 листопада 2021 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Спадщина складається з недоотриманої пенсії у розмірі 62 029,17 грн, яка належала померлій на підставі довідки № 0500-1505-8/73104 від 29 вересня 2021 року, виданої Відділом обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Донецькій області.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у спадковій справі № 68003624, заведеній до майна померлої ОСОБА_2 , 01 листопада 2024 року видане свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві першої черги - ОСОБА_1 на спадкове майно - недоотриману пенсію на суму 62 029,17 грн.

26 жовтня 2023 року № 0500-0202-8/91521 ГУ ПФУ повідомило, що у відношенні ОСОБА_1 винесено рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії, у зв`язку з не підтвердженням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З листа ГУ ФПУ в Донецькій області від 15 грудня 2023 року № 0500-0202-8/108937 вбачається, що виплату пенсії померлій ОСОБА_2 було призупинено з 01 березня 2016 року згідно із статтею 12 Закону № 1706. Виплата пенсійних коштів проведена по лютий 2016 року у розмірі 1 240,43 грн. Також вказано, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 за період 28 липня 2018 року по 31 січня 2021 року складає 62 029,17 грн. Відповідно до статті 46 Закону №1058 сума недоотриманої пенсії буде зменшена в залежності від дати звернення особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом на спадщину.

Відповідно до відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданих ГУ ПФУ в Донецькій області, ОСОБА_2 з 18 червня 1993 року отримувала пенсію за віком, у березні 2016 розмір призначеної та нарахованої пенсії становив 1 240,43 грн, однак розмір виплаченої пенсії становив 0,00 грн.

Як вбачається з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу № 39/01-16 від 16 квітня 2024 року, після смерті ОСОБА_2 20 січня 2021 року нотаріусом була заведена спадкова справа № 31/2021 за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 . Інших заяв про прийняття спадщини та відмову від прийняття спадщини не надходило. 01 листопада 2021 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію ОСОБА_1 .

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права власності, а саме, права на отримання спадкового майна у вигляді невиплачених страхових сум спадкодавцю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця сталося з підстав, не передбачених законом, тому не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємиця ОСОБА_4 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на корись позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення в відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 500 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) вказано, що «тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини, їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 225/804/22.

Отже, припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємиця ОСОБА_5 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач перешкоджає реалізації права позивача, як власника майна в порядку спадкування, на отримання недоотриманої пенсії після померлої матері.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих сторонами доказів.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

Таким чином, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що спадкодавець за життя не виявляла бажання поновити їй виплату пенсії та не зверталась з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

З наданих відповідачем відомостей вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 отримувала пенсію за життя до 01 березня 2016 року, у березні 2016 року пенсія була нарахована у сумі 1 240,43 грн, але не виплачена, її розмір станом на момент припинення виплати становив 1 240,43 грн, на місяць.

Рішення про скасування вже призначеної довічної пенсії спадкодавцеві ОСОБА_2 суду не надано, за змістом наданих пояснень таке рішення відповідачем не приймалось, в той час як було вирішено призупинити виплату пенсії спадкодавцеві з 01 березня 2016 року. Станом на місяць припинення виплати - березень 2016 року її розмір складав 1 240,43 грн. Отже, призначена спадкодавцеві довічна пенсія за віком у спірний період нараховувалася, обліковувалася (її розмір був збільшений під час періоду невиплати), але не була виплачена, і мала обліковуватися в будь-якому разі, навіть за умови її не нарахування та не виплати (внаслідок призупинення виплати).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо заперечень відповідача про стягнення додатковим рішенням на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Згідно з приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача Заботін В.В. надав суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 25 червня 2021 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1052512 від 29 березня 2024 року, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 24 вересня 2024 року.

Суд першої інстанції, виходячи з аналізу наданих представником позивача доказів, зокрема: акту про прийняття-передачу наданих послуг, відповідно до якого на консультацію клієнта та узгодження правової позиції адвокатом витрачено 1 год. 30 хв., вартість наданої послуги визначена в розмірі 1 500 грн, на збір доказів (ознайомлення з матеріалами спадкової справи у приватного нотаріуса, складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ) адвокатом витрачено 6 год, вартість наданої послуги визначена в розмірі 6 000 грн, на підготовку та подання до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовної заяви про визнання права власності на страхові виплати в порядку спадкування за законом, зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати адвокатом витрачено 6 год., вартість наданої послуги визначена в розмірі 6 500 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 6 500 грн, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу керувався критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача в сумі 5 500 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріали справи не містять жодних достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, розмір яких не відповідає критерію розумності, складності справи, а також адекватності ціни позову розміру заявлених судових витрат, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: