Справа № 183/9928/24
№ 2/183/4149/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до в якому просив стягнути недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 40947,20 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 05.11.2023 року на перехресті вул.Берегового в смт.Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області та а/д Харків-Сімферополь Алушта Ялта, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet Cruxe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.12.2023 року у справі № 183/12953823 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до полісу № АР/003196334 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Євроінс-Україна».

06.11.2023 року представником позивача на електронну адресу ПрАТ «Євроінс-Україна» було направлено повідомлення про ДТП, заяву про випалту страхового відшкодування та весь необхідний пакет документів, а 24.11.2023 року цей пакет документів доповнено доказами про фактично понесені виттрати на ремонт автомобіля, а саме результати розвалу-сходження автомобіля, що належить позивачеві.

11.12.2023 року на адресу страхової компанії додатково направлено рахунок СТО ФОП ОСОБА_3

28.12.2023 року, без узгодження суми страхового відшкодування, ПрАТ «Євроінс-України» виплатило на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 74324, 95 грн.

24.01.2024 року на адресу Національного Банку України представником позивача направлено скаргу щодо несплати суми страхового відшкодування, внаслідок чого 15.02.2024 року НБУ повідомив позивача, що розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі звіту оцінювача Куриловича ДФ № 30450 від 10.12.2023 року.

Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування, позивач звернувся з письмовою заявою до атестованого судового експерта Дроздова Ю.В. для проведення товарознавчої експертизи матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

24.01.2024 року на адресу ПрАТ «СК «Євроінс-України» позивачем було направлено вимогу щодо здійснення доплати страхового відшкодування, з урахуванням висновку експерта Дроздова Ю.В. № 0112/23 від 01.12.2023 року.

Позивач наполягає на тому, що звіт оцінювача ОСОБА_4 не являється належним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки останній в порушення закону, не оглядав пошкоджений транспортний засіб потерпілої сторони, оцінювач не являється атестованим судовим експертом, який не врахував подані потерпілою стороною фактичні затрати на відновлення автомобіля, в тому числі не враховано посилання самого Страховика на необхідність додаткової перевірки пошкодженого автомобіля.

Отже, згідно висновку експерта Дроздова Ю.В. вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження транспортного засобу «Chevrolet Cruxe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 118472,37 грн.

З урахуванням сплаченої суми страхового відшкодування за виключенням франшизи у розмірі 3200 грн., позивач просить стягнути з відповідача 40947,42 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на залучення експерта Дроздова Ю.В. у розмірі 2760 грн., а також судовий збір.

Не погодившись із позовними вимогами представником ПрАТ «СК «Євроінс-Україна» на адресу суду було подано відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що проведення дослідження оцінювачем ОСОБА_4 відповідає приписам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», що затверджено Постановою КМУ від 10.09.2023 року № 1440, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Розмір страхового відшкодування визначений, у відповідності до приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 97-109).

Ухвалою від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.90).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала детальні пояснення по суті позову, в подальшому не заперечували проти розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві не заперечував проти проведення судового розгляду за його відсутності.

Суд, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 05 листопада 2023 року приблизно о 09 годині 30 хвилин на перехресті вул.Берегового в смт.Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області та а/д Харків-Сімферополь Алушта Ялта, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з «Chevrolet Cruxe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року (справа №183/7856/23) водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП /а.с.20-21/.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/003196334 в Приватному акціонерному товаристві «Євроінс-Україна».

Власником автомобіля «Chevrolet Cruxe», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 83/.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 74324,95 гривень на рахунок ФОП ОСОБА_3 (а.с. 29).

Проте, позивач, вважаючи виплачену суму недостатньою та такою, що розрахована експертом з порушенням закону, звернувся із заявою до судового експерта Дроздова Ю.В. для проведення товарознавчої експертизи матеріального збитку транспортного засобу.

Суду надано копію висновку експерта №0112/23 від 01 грудня 2023 року відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством) , складає 111546, 58 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього ж колісного транспортного засобу становить 118472, 37 гривень /а.с. 30-82/.

З урахуванням вищевикладеного позивач наполягає на стягненні з Відповідача залишку не доплаченого страхового відшкодування у розмірі 40947,42 гривні.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідачем не спростовано, що огляд транспортного засобу потерпілої сторони проводився представником Страховика, який не являється експертом (а.с. 64-65).

Між тим, представник Страховика зафіксував необхідність проведення додаткової перевірки, внаслідок чого позивачем направлено на адресу відповідача наслідки такої додаткової перевірки, а саме результати розвалу-сходження (а.с. 17-18).

В свою чергу, розрахунок суми страхового відшкодування був проведений, на підставі Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 10.12.2023 року № 30450, складеного ТОВ «СЗУ Україна» оцінювачем ОСОБА_4 , відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 77524,95 грн., про що свідчить відповідь Національного Банку України на скаргу позивача (а.с. 26-27).

Отже суд констатує, що страхова сума в розмірі 77524,95 грн. виплачена страховиком без узгодження її розміру з позивачем та не узгоджується з фактичним розміром заподіяної ДТП шкодою.

Так як відповідно висновку експерта ОСОБА_5 вартість матеріального збитку, спричиненого потерпілому в результаті ДТП становить 11546, 58 грн.

Згідно п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У Постанові від 03.10.2018р. у справі 686/17155/15-ц Верховний суд зробив висновок, що відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Таким чином, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої, зокрема, відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля та чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічного висновку дійшов касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до абз. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зі страхового полісу вбачається, що сторонами узгоджена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за майнову шкоду у розмірі 160 000,00 грн. Розмір страхового відшкодування, який просить стягнути позивач не перевищує вказаного ліміту.

Щодо факту погодження виплати, що вже здійснена, слід зазначити, що Постановою від 16 жовтня 2019 року, справа № 320/9174/15-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що відповідно до абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судами в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Отже, вказаний розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому саме страховик має відшкодувати її потерпілому.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст ст.1194 ЦК України.

Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961-IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року заN1074/8395 (з відповідним змінами).

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 461/2217/19 від 03.06.2021 року.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.

Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну.

Керуючись ст. 110 ЦПК України, якою передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до переконання, що висновок експерта Дроздова Ю.В. є більш вагомим доказом, який встановлює реальну вартість матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого транспортного засобу.

Крім того, суд критично відноситься на посилання Відповідачана статтю 1194 ЦК України, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

У пунктах 135-137, 141, 142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що: «розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку».

Отже, системний аналіз положень Цивільного кодексу України які регламентуюсь порядок виконання зобов`язання та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає змогу дійти однозначного висновку, що саме на ПАТ «НАСК» Оранта» покладається відповідальність за своєчасність та повноту виплати страхового відшкодування.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 слід стягнути недоотриману суму майнової шкоди, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 40947 грн., розмір якої позивачем підтверджено належними доказами.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Також, матеріали справи містять копію платіжної інструкції, у відповідності до якої позивачем сплачено судовому експерту Дроздову Ю.В. плату за складання звіту, призначення платежу оплата послуг експерта на суму 2760 грн. /а.с.61/.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були понесені судові витрати: 1211, 20 грн..- судового збору, 2760 грн. витрати на залучення експерта.

Також, суд при винесенні рішень, звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Беручи до уваги все вищезазначене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем, суд вважає за належне розподілити їх наступним чином.

Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 40947 гривень 42 копійки (сорок тисяч дев`ятсот сорок сім гривень, 42 копійки).

Стягнути з з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати: 1211 гривень 20 копійок судового збору; 2760 гривень витрат на залучення судового експерта, а всього 3971 гривня 20 копійок (три тисячі дев`ятсот сімдесят одна гривня 20 копійок).

Повне найменування сторін.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», , місце знаходження: 03150, м.Київ, вул..Велика Васильківська 102.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.