Справа № 461/3749/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/811/2723/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Державної казначейської служби України, в якому просив суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

Позов обгрунтований тим, що позивач - є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, має статус інваліда війни 3 групи та отримує пенсію по вислузі років. У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо обрахунку пенсії, позивачу потребувалося неодноразово судитися за право належного перерахунку. Так рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №380/5452/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задоволено. На виконання вказаного рішення суду відповідачем нарахована заборгованість з пенсійних виплат, яка залишається невиплаченою. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні його життєвих планів, оскільки він через інвалідність отриману внаслідок війни, відноситься до осіб з найбільш соціально вразливими потребами, тому йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя через погіршення стану здоров`я, нервових розладах та перевтомленні, а відтак він потребує додаткового лікування та для підтримання здоров`я на належному рівні позивачу потрібно докладати додаткових коштів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління пенсійного фонду України в Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631 затверджено бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік. У бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік, на видатки за рахунок коштів Державного бюджету України на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виділено 360 млн.грн. Планом доходів і видатків Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на 2023 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішенням суду затверджено кошти в сумі 18,3 млн. грн. Станом на сьогодні в Головному управлінні проведена робота в межах бюджетних призначень щодо виплати заборгованості, яка виникла внаслідок виконання судових рішень, які набрали законної сили по 20.09.2020. Таким чином, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень. Вказує на те, що бюджет Пенсійного фонду на 2024 рік не затверджено. Пенсійний фонд України є одержувачем бюджетних коштів, а не їх розпорядником. Стверджує, що позивачем належним чином не наведено факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та спричиненням фізичних та моральних страждань, також, не наведено доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода. Як на підтвердження заподіяння Головним управлінням моральної шкоди, позивач зазначає, що Головним управлінням не здійснено своєчасного перерахунку і виплати пенсії на виконання судових рішень. Проте, розмір пенсійної виплати донарахованої на виконання судового рішення позивач отримує вчасно (щомісячно). Виплата доплати, нарахованої на виконання судових рішень, здійснюється за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідно буде здійснена відповідно до порядку черговості після надходження коштів з державного бюджету. Окрім того, зазначений порядок виплати не є дискримінаційним відносно позивача, оскільки стосується й інших категорій пенсіонерів, на користь яких винесені судові рішення. Часткове невиконанням судового рішення, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на зазначене, підстави для задоволення відшкодування моральної шкоди - відсутні.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог. В скасованій частині постановити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років. Також позивач має статус інваліда війни 3 групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю в наслідок війни 3 групи серії НОМЕР_1 , виданого 04 січня 2016 року, термін дії безтерміново.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року (справа №380/5452/22) позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку за вислугу років з 01.04.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.04.2019, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 76% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 380/5452/22 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем нарахована заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 552459,31 грн, яка залишається невиплаченою, про що повідомив відповідач на запит позивача у листі від 12.03.2024 №7092-7156/Т-55/8-1300/24.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Враховуючи наявність судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі №380/5452/22, яке набрало законної 20 липня 2022 року, яким визнано протиправність дій відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а також невиконання відповідачем судового рішення впродовж тривалого часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки незаконність дій відповідача доведена.

Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди у 1000 грн відповідає принципам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, недоведеності причинного зв`язку між неналежним (на думку позивача) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки у зв`язку з бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, встановленою судовим рішенням, та тривалим його невиконанням, позивачу довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

За таких обставин, не є обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що невиконання судового рішення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.01.2025

Головуючий

Судді