Провадження № 22-ц/812/130/25 Головуючий суду першої інстанції Вуїв О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Миколаїв Справа № 473/5771/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Вуїва О.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ , за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Наталі Миколаївни про визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування, витребування майна від добросовісного набувача, зміну складу відповідачів за порушення права власності, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Н.М. про визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування, витребування майна від добросовісного набувача, зміну складу відповідачів за порушення права власності, відшкодування шкоди.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року зазначений позов залишено без руху. Позивачу запропоновано в семиденний строк з моменту отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки, шляхом надання уточненого позову, а саме:

1) із зазначенням ціни позову;

2) із зазначенням (у резолютивній частині позову) змісту позовних вимог, при цьому:

- зазначити чітко реквізити заяви про згоду на дарування майна, яку позивач бажає визнати недійсною (дату, номер, особу, яка подала заяву);

- зазначити усі реквізити для ідентифікації договору дарування, який позивач бажає визнати недійсним (дату, номер, сторони, предмет договору);

- конкретизувати вимогу про витребування майна від добросовісного набувача (зазначити чітко від кого та яке майно позивач бажає витребувати);

- правильно сформулювати та конкретизувати вимогу про застосування способу захисту прав та інтересів, яка буде відповідати передбаченому законом способу захисту (в частині вимоги про зміну складу відповідачів за порушення права власності);

- конкретизувати вимогу про відшкодування шкоди (яку шкоду (матеріальну, моральну), у якому розмірі та з кого позивач бажає стягнути);

3) із викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема:

- викласти усі обставини щодо вимог про визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування (зазначити чітко коли та за яких обставин позивачем складено заяву про згоду на дарування майна, коли та за яких обставин укладено оспорюваний договір дарування, зазначити конкретні, передбачені законом підстави для визнання заяви про згоду та договору дарування недійсними);

- викласти обставини в частині вимог про витребування майна від добросовісного набувача, зміну складу відповідачів за порушення права власності, відшкодування шкоди;

4) із зазначенням та долученням доказів на підтвердження кожної обставини спору та позовної вимоги;

5) із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

6) із зазначенням переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначенням доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

7) із зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

8) із зазначенням підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також до позову слід долучити:

- копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів;

- в частині вимог про визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування - долучити вказані документи, тобто оспорювані заяви про згоду та договір дарування (в оригіналах або копіях);

- документи, що підтверджують ринкову вартість витребовуваного майна на час подачі позову (що необхідно для правильної сплати судового збору);

- документи, що підтверджують повну сплату судового збору.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2024 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви встановлений ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року до 05 листопада 2024 року.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року надав позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2024 року позовну заяви повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що 9 жовтня 2024 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, однак зазначені в ухвалі суду недоліки позивачем усунуто не в повному обсязі.

Зокрема, не усунуто недоліки позовної заяви, а саме:

1) у резолютивній частині позову взагалі не зазначено зміст позовних вимог, такі вимоги викладені лише в описово-мотивувальній частині позову, при цьому у тексті позову;

- сформульовано вимогу про застосування способу захисту прав та інтересів, який не конкретизований та не відповідає жодному передбаченому законом способу захисту (про зміну складу відповідачів за порушення права власності);

- не конкретизовано вимогу про відшкодування шкоди (яку шкоду (матеріальну, моральну), у якому розмірі та з кого позивач бажає стягнути);

2) до позовної заяви не додано документів, що підтверджують ринкову вартість витребовуваного майна на час подачі позову (що необхідно для правильної сплати судового збору);

3) не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Так, 29 жовтня 2024 року позивачем разом з уточненим позовом було надано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подачу позову до суду. Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового за подачу позову до суду повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, проси її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як позивача не проінформовано належним чином про відкриття та закриття провадження по справі, без можливості надання строку для апеляційного оскарження. Суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 можливості правильно і вчасно відреагувати на винесені ухвали і скористатись процесуальними правами заявника, щоб своєчасно і в повному обсязі отримати доступ до правосуддя з метою захисту порушених прав.

У зв`язку з повернення позовної заяви з додатками без розгляду, суд першої інстанції не став на шлях здійснення правосуддя, оскільки не сприяв ОСОБА_1 у забезпеченні, упродовж розумного встановленого законом строку, справедливого та неупередженого розгляду його справи, з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав власності на житло. Не постановив ухвалу про проведення підготовчого судового провадження, як стадії судового процесу, в якому розглядається предмет спору, позовні вимоги, заперечення на позовні вимоги, склад учасників судового процесу, вирішення відводів, розгляд клопотань про проведення експертизи, характер спірних правовідносин та інших дій, які слугуватимуть для правильного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Судом першої інстанції винесено ухвалу, яка не сприяє зберіганню об`єктивності і неупередженості, також не сприяє позивачу, як учаснику судового процесу, в реалізації його прав, передбачених цим Кодексом, оскільки блокується реалізація процесуальних прав та обов`язків позивача для своєчасного і справедливого розгляду справи.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначала, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, як неподаної, що є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи на час розгляду справи не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, що оскаржується відповідачем зазначеним вимогам не відповідає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.

У пункті 1 частини 2 статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звертатися до суду на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту у вибраний спосіб.

Цивільне судочинство відбувається на сторінках засад змагальності (частина 1 статті 12 ЦПК України ).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спільних правовідносин), та дає можливість ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом запитувача.

За такого, кожна сторона сама розглядає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на стороні спору, а суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Між тим, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору та вчинення процесуальної дії виконує саме суд.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 176 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлюється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві ( частина 2, 3 статті 185 ЦПК України).

Як встановлено з матеріалів справи ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог статті 175 ЦПК України щодо змісту позовної заяви та несплати судового збору у зв`язку з чим запропоновано позивачу надати уточнений позов.

Позивач 29 жовтня 2024 року на виконання ухвали суду першої інстанції від 17 жовтня 2024 року надав до суду новий текст позовної заяви, де виклав обґрунтування по кожному пункту, зазначеному судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Між тим, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2024 року позовну заяви повернуто позивача та зазначено про те, що позивачем не усунуто недоліки, а саме:

1) у резолютивній частині позову взагалі не зазначено зміст позовних вимог, такі вимоги викладені лише в описово-мотивувальній частині позову, при цьому у тексті позову;

- сформульовано вимогу про застосування способу захисту прав та інтересів, який не конкретизований та не відповідає жодному передбаченому законом способу захисту (про зміну складу відповідачів за порушення права власності);

- не конкретизовано вимогу про відшкодування шкоди (яку шкоду (матеріальну, моральну), у якому розмірі та з кого позивач бажає стягнути);

2) до позовної заяви не додано документів, що підтверджують ринкову вартість витребовуваного майна на час подачі позову (що необхідно для правильної сплати судового збору);

3) не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Так, 29 жовтня 2024 року позивачем разом з уточненим позовом було надано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подачу позову до суду. Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового за подачу позову до суду повернуто позивачу без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції фактично не дана оцінка уточненій позовній заяви щодо недоліків зазначених судом.

Так, частина 2 статті 175 ЦПК України взагалі не містить поняття «резолютивна частина позову», а відтак й обов`язковості щодо викладення резолютивної частині позову. Позивач виклад спосіб захисту своїм прав як визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування, витребування майна від добросовісного набувача, зміну складу відповідачів за порушення права власності, відшкодування шкоди та виклав обставини справи, якими він обґрунтовує свої вимоги. Спосіб захисту, який позивач просить суд визначити у рішенні ОСОБА_1 , тобто прохальну частину, виклав у тексту своєї нової позовної заяви, де мотивував, з посиланням на певні обставини, кожну вимогу.

Щодо тверджень суду першої інстанції про те, що сформульовано вимогу про застосування способу захисту прав та інтересів, який не конкретизований та не відповідає жодному передбаченому законом способу захисту (про зміну складу відповідачів за порушення права власності), а також не конкретизовано вимогу про відшкодування шкоди (яку шкоду (матеріальну, моральну), у якому розмірі та з кого позивач бажає стягнути), то такі твердження на стадії відкриття провадження у справі є передчасними, оскільки вирішення цих питань є завданням підготовчого провадження у справі, за якими суд першої інстанції може з`ясувати та уточнити у позивача.

Не надання суду першої інстанції при зверненні з позовною заявою документів, що підтверджують ринкову вартість витребовуваного майна на час подачі позову (що необхідно для правильної сплати судового збору), не є правовою підставою для залишення позовної заяви без руху. Оскільки, по-перше, якщо у суду є сумніви щодо визначення розміру судового збору щодо певної заявленої вимог, то суд не позбавлений можливості визначити таку сплату судового збору у мінімальних розмірах, визначених Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового характеру, а в подальшому при розгляді справи встановити точну суму судового збору та розподіли такі судові витрати.

Відповідно до частин 2, 3 статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

По- друге, ОСОБА_1 в позовній заяві у новій редакції (а.с. 18-19) здійснив розрахунок ринкової вартості житлового будинку з посиланням на наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України» від 17 травня 2023 року № 408 та ціну нерухомого майна зазначив у розмірі 1 087 254 252 грн.

В частині ненадання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, суд зазначив, що 29 жовтня 2024 року позивачем разом з уточненим позовом було надано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подачу позову до суду, яке не було підписано позивачем, у зв`язку з чим було повернуто позивачу без розгляду.

Між тим, судом першої інстанції не враховано, що в новому тексті позовної заяви ОСОБА_4 також просив звільнити його від сплати судового збору, надавши до позову докази про свої доходи та окреме клопотання.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та дійшов помилкового висновку про те, що зазначені недоліки є підставою для повернення позовної заяви.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя, тому відповідно до вимог пункту 4 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду для продовження розгляду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають розподілу після вирішення справи по суті спору.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2024 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Наталі Миколаївни про визнання недійсними заяви про згоду на дарування майна та договору дарування, витребування майна від добросовісного набувача, зміну складу відповідачів за порушення права власності, відшкодування шкоди направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.