ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1089/25 Справа № 212/8091/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Кривий Рігсправа № 212/8091/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Козловим Д. О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що протягом тривалого часу з 19 травня 1992 року по 31 травня 2023 року, працював на різних посадах ПрАТ «Суха Балка».

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5. S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).

Враховуючи вказане, за довідкою МСЕК від 06 серпня 2024 року позивачу було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок проф. захворювання 65% (45% радикулопатія, 15% ХОЗЛ, 5% туговухість), а також встановлено 3 групу інвалідності безстроково з 08 липня 2024 року.

Таким чином через хронічне професійним захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача (65%) та встановлення ІІІ групи інвалідності.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача, у рахунок відшкодування моральної шкоди 520 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я 300 000 грн, без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» в дохід держави судовій збір в сумі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лященко А.М., просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до заявленої позивачем у позові, без утримання податку з доходу фізичних осіб. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановивши факт завдання позивачу моральної шкоди, а також дійшовши обґрунтованого висновку про її задоволення за рахунок відповідача, не підійшов особливо ретельно до того, щоб присуджена ним сума моральної шкоди була домірною завданій позивачу шкоді, з урахуванням принципів розумності, виваженості, справедливості, внаслідок чого визначений судом першої інстанції розмір компенсації є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, а також, не навів мотивів, які б свідчили про безпідставність заявленої позивачем суми моральної шкоди.

Також, судом першої інстанції не враховано стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, а також важкість виконуваної ним роботи. 31 років 3 місяці на підземних роботах, в тому числі 11 років 8 місяців в умовах впливу у шкідливих факторів, позивач добросовісно виконував покладені на нього обов`язки, забезпечуючи безперебійне проведення підземних робіт на підприємстві відповідача. При цьому, для належного виконання ним своїх обов`язків, позивач повинен був бути уважним. В той самий час, відповідач мав забезпечити безпечні і не шкідливі умови праці.

Відповідач не надав суду будь - яких доказів на виконання ним узятих на себе зобов`язань по створенню для працівника, відповідно до норм законодавства, належних та безпечних умов праці.

У зв`язку з вищенаведеним, беручи до уваги характер, інтенсивність вимушених негативних змін, що настали в житті позивача внаслідок ушкодження здоров`я пов`язаного з умовами виробництва, істотність втрачених ним благ внаслідок ушкодження здоров`я, вік у якому настали негативні зміни, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу, до заявленого ним у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на висновках, зроблених після неповного та необ`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. При укладенні з ПрАТ «Суха Балка» трудового договору, позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовам відповідно до чинного законодавства, при цьому позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував.

Зазначив, що обов`язковою умовою виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. Будь - яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання відповідач не вчиняв.

При ухвалені рішення, судом першої інстанції, надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу, призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок ухвалення не законного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» - адвоката Заклецького В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просив її задовольнити, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ПрАТ «Суха Балка» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 29 вересня 1995 року по 31 травня 2023 року слюсарем з ремонту гірничого обладнання 3 розряду, підземним електриком 5 розряду, електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування (підземним) 5 розряду на шахті імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого був ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого наразі є ПрАТ «Суха Балка», звідки позивача було звільнено за власним бажанням по виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 травня 2024 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «Суха Балка», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 11 років 8 місяців, професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5. S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), встановленого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 16 квітня 2024 року. При цьому виникнення у позивача професійного захворювання сталось внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, внаслідок чого в умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби механізації для переміщення вантажів, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичним перевантаженням, а також через порушення систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування ОСОБА_1 також підпадав під вплив підвищених показників шуму та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Згідно із довідкою МСЕК № 573785 від 06 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 08 липня 2024 року внаслідок професійного захворювання.

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 130142 від 06 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату 65% працездатності (45% радикулопатія, 15% ХОЗЛ, 5% туговухість) безстроково з 08 липня 2024 року з рекомендацією медикаментозного та санаторно-курортного лікування.

У зв`язку із професійними захворюваннями ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з амбулаторної карти стаціонарного хворого, а також медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 635 від 16 квітня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача ПрАТ «Суха Балка» відшкодувати на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Суд врахував загальний період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка» 11 років 8 місяців, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково в зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю третьої групи, з 08 липня 2024 року. Суд, також, прийняв до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч. 1-4 статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 травня 2024 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «Суха Балка», встановлено наявність у ОСОБА_1 , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 11 років 8 місяців, професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5. S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), встановленого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за висновком від 16 квітня 2024 року. При цьому виникнення у позивача професійного захворювання сталось внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, внаслідок чого в умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби механізації для переміщення вантажів, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичним перевантаженням, а також через порушення систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування ОСОБА_1 також підпадав під вплив підвищених показників шуму та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 300 000 гривень, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, працю в шкідливих умовах праці протягом 11 років 8 місяців на підприємстві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65 %, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійних захворювань, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і дійшов висновку про призначення позивачу компенсації в розмірі 300 000 гривень.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, на переконання колегії суддів апеляційного суду, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 65%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки його турбує біль, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, апеляційний суд, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці на ПрАТ «Суха Балка», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65 %, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, приходить до переконання, що визначення розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 240 000 гривень відповідатиме принципу розумності та буде справедливим у його ситуації.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, шляхом зменшення її зі 300 000 гривень до 240 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «Суха Балка».

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави та зменшує цей розмірі з 3 000 гривень до 2 400 гривень, тобто до мінімального розміру судового збору, визначеного п.п 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «про судовий збір».

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 300 000 гривень до 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень.

Змінити розмір судового збору, стягнутий з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави, змінити, зменшивши цей розмірі з 3 000 гривень до 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: