РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/1772/24

Провадження № 22-ц/4815/60/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

секретар судового засідання Андрошулік І. А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сав`яка Василя Васильовича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2024 року у складі судді Іванків О.В., постановлене в смт. Володимирець Рівненської області о 14 годині 46 хвилин, повний текст рішення складено 16 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що не встиг своєчасно оформити спадкові права після смерті дядька ОСОБА_3 , спадкоємцем якого він є за правом представлення. Вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, у зв`язку з чим просив встановити додатковий шестимісячний строк подання заяви на прийняття спадщини.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2024 року вказаний позов задоволено. Встановлено ОСОБА_1 як спадкоємцю за правом представлення для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 додатковий шестимісячний строк, який обчислюється з часу набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ч.3 ст.1272 ЦК України, яка визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини та положеннями, які регулюють поважність причин пропуску цього строку як основного чинника для задоволення такої заяви судом, і обґрунтовано встановленими обставинами справи на підтвердження того, що позивачем доведено право на спадкування після смерті дядька, яке у нього виникло за правом представлення, підтверджено наявність спадкового майна, а також надано належні докази наявності поважних причин, які об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні заяви про прийняття спадщини після смерті заповідача, зокрема перебування на військовій службі.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 адвокат Сав`як Василь Васильович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), однак ОСОБА_1 пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на 1 рік 6 місяців 8 днів. Звертає увагу, що причиною пропуску цього строку ОСОБА_1 вказав, що він з 17.07.2020 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 , вказує що перебуває постійно в підпорядкуванні старших по званню, має ряд обов`язків по службі і чимало статутних зобов`язань, які повинен виконувати, у зв`язку з чим не мав змоги «відпроситися» для того щоб зайнятися спадковими справами. Доводить, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_1 (на відстані 28,3 км до місця відкриття спадщини у смт. Володимирець) та з 06.01.2024 року знаючи про смерть ОСОБА_3 мав 1 рік 6 місяців 8 днів (дата звернення до суду) свідомо не звертався до Володимирецької державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , хоча міг це зробити під час перебування у відпустці, котра передбачена під час служби за контрактом, або ж надіслати поштовим повідомленням. Зазначає, що ОСОБА_1 не надав до суду жодного доказу на підтвердження неможливості вчасної подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , наприклад, підтвердження постійного перебування у військовій частині № НОМЕР_1 , і тим самим не довів поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Наголошує, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємця, які прийняв спадщину, тобто його довірителя ОСОБА_2 .. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав.

Сторони по справі є спадкоємцями ОСОБА_3 : позивач ОСОБА_1 спадкоємцем за правом представлення, а відповідач ОСОБА_2 спадкоємцем другої черги як рідний брат померлого.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , котрий, в свою чергу, є рідним братом померлого спадкодавця ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , Свідоцтвом про визнання батьківства серія НОМЕР_3 , Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , тобто до часу смерті свого брата ОСОБА_3 .

Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є рідним племінником спадкодавця ОСОБА_3 і має право на спадкування його майна за правом представлення.

Спадкуванням за правом представлення це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Тобто під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 335/12781/19, від 26 квітня 2023 року у справі № 2-350/2004.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суд з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що у строк, визначений законодавством, він не подав до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 з поважних причин, оскільки тривалий час перебуває на військовій службі, як на момент смерті дядька, так і на момент отримання повідомлення від нотаріальної контори.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України,за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом статті 1271 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1271 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такого висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1486цс15.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли певні обставини відносяться до загальновідомих фактів, презумпцій або вже доведені в іншому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом в складі Збройних Сил України з 17.07.2020 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №370 від 05 червня 2024 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наведені обставини апеляційний суд розцінює як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала або й унеможливлювала здійснення позивачем передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому така причина пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 є поважною.

Більше того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в редакції Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дія якого була в подальшому продовжена відповідними Указами Президента України та Законами України, і який триває також на час розгляду справи судом.

Отже, і початок, і закінчення строку прийняття спадщини позивачем припадає на воєнний стан в Україні, під час якого позивач проходить військову службу, що розцінюється судом як наявність істотних, непереборних та вагомих перешкод для подання позивачем заяви про прийняття ним спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 ..

Покликання апеляційної скарги на те, що позивач пропустив тривалий строк звернення із заявою про прийняття спадщини 1 рік к 6 місяців 8 днів (з моменту смерті спадкодавця до дати звернення до суду) та свідомо не звертався до Володимирецької державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать встановленим обставинам та матеріалам справи. Так, в ході судового розгляду судом встановлено, а відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що про наявність у нього права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за правом представлення йому стало відомо тільки з листа Володимирецької державної нотаріальної контори №699/01-16 від 23 травня 2024 року, після чого він невідкладно вжив передбачених законом заходів для прийняття спадщини.

Доводи апелянта про те, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємця, який прийняв спадщину, тобто його довірителя ОСОБА_2 , не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) дійшла висновку, що принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

В даному випадку судом встановлено, що позивачу стало відомо про наявність у нього права на спадщину після смерті ОСОБА_3 за правом представлення лише з листа Володимирецької державної нотаріальної контори №699/01-16 від 23 травня 2024 року, в той час, коли він перебував на військовій службі під час дії воєнного стану Україні, тобто за існування об`єктивних непереборних обставин, які унеможливлювали своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим причини пропуску цього строку суд визнає поважними.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, що їх регулює, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні такої заяви упродовж часу, з якого йому стало відомо про наявність права на спадщину за правом представлення і до моменту звернення до суду.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сав`яка Василя Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.

14 січня 2025 року