Справа № 301/3023/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді: Даруди І.А.,

секретаря судових засідань: Сатін Н.М.

розглянувши у відкритому підготвчому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець (прабабуся позивача) - ОСОБА_5 , про що свідчить Свідоцтво про смерть, видане 28 березня 1996 року, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 11.

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, що складається із житлового будинку з прилежними господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на спадкове майно стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого на підставі Рішення виконкому Вільхівської сільської ради народних депутатів №10 від 25.02.1997 року.

За життя спадкодавець складала заповіт та у сільській раді його посвідчила 21.03.1985 року, відповідно до якого заповіла все належне їй майно на користь матері позивача - ОСОБА_6 , відтак спадкування здійснюється за заповітом на підставі норм Цивільного кодексу Української PCP (у редакції на час здійснення правовідносин).

У 1985 році після державної реєстрації шлюбу мати змінила дівоче прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

ОСОБА_9 прийняла спадщину за заповітом за спадкодавицею ОСОБА_5 .. Рішенням виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Іршавського району №10 від 25 лютого 1997 року, прийнято видати Свідоцтво про право власності на житловий будинок, однак не оформила право власності на спадкове майно. Вказані відомості стверджуються архівним витягом архівного відділу Хустської районної військової адміністрації від 19 вересня 2024 року. Натомість, ОСОБА_9 померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть від 13.10.2020 року, серія НОМЕР_2 . Заповіт про розпорядження належного їй майна не складала.

Згідно довідки виконавчого комітету Зарічанської сільської ради вії 05.07.2021 року № 582 на день смерті ОСОБА_5 разом з нею проживали внук - ОСОБА_2 , правнучка - ОСОБА_3 , правнук - ОСОБА_1 , та правнук - ОСОБА_4 , які відмовився від спадщини на користь правнука позивача по справі - ОСОБА_1 . Аналогічні відомості містяться у довідці виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 19.09.2024 року № 238/10.1-23.

Отже, спадкоємець позивач по справі відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК УРСР, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживав з ним та фактично вступив у володіння спадковим майном.

Відтак, спір щодо спадкування будинку та належних до нього прибудов, як стверджує позивач, між спадкоємцями відсутній. Інших спадкоємців, які могли б претендувати на обов`язкову частку у спадковій масі не має.

Також, позивач звернув увагу суду на те, що при зверненні до приватного нотаріуса з питань оформлення та видачі документів на спадщину було відмовлено з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Ференц Р.Я., подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі та участі позивача. Також, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд такі задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких справу просили розглянути без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечили проти задоволення таких.

Суд, всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом в підготовчому судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець (прабабуся позивача) - ОСОБА_5 , про що свідчить Свідоцтво про смерть, видане 28 березня 1996 року, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 11. (а.с. 27)

Також, після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, що складається із житлового будинку з прилежними господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на спадкове майно стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого на підставі Рішення виконкому Вільхівської сільської ради народних депутатів №10 від 25.02.1997 року.( а.с. 28)

Також суд встановив, що спадкодавець склала заповіт та у сільській раді його посвідчила 21.03.1985 року, відповідно до якого заповіла все належне їй майно на користь матері позивача - ОСОБА_6 , відтак спадкування здійснюється за заповітом на підставі норм Цивільного кодексу Української PCP (у редакції на час здійснення правовідносин).(а.с. 29)

У 1985 році після державної реєстрації шлюбу мати змінила дівоче прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».(а.с. 8)

ОСОБА_9 прийняла спадщину за заповітом за спадкодавицею ОСОБА_5 .. Рішенням виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Іршавського району №10 від 25 лютого 1997 року, прийнято видати Свідоцтво про право власності на житловий будинок, однак не оформила право власності на спадкове майно. Вказані відомості стверджуються архівним витягом архівного відділу Хустської районної військової адміністрації від 19 вересня 2024 року. Натомість, ОСОБА_9 померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть від 13.10.2020 року, серія НОМЕР_2 . Заповіт про розпорядження належного їй майна не складала. (а.с. 34)

Згідно довідки виконавчого комітету Зарічанської сільської ради вії 05.07.2021 року № 582 на день смерті ОСОБА_5 разом з нею проживали внук - ОСОБА_2 , правнучка - ОСОБА_3 , правнук - ОСОБА_1 , та правнук - ОСОБА_4 , які відмовився від спадщини на користь правнука позивача по справі - ОСОБА_1 . Аналогічні відомості містяться у довідці виконавчого комітету Зарічанської сільської ради від 19.09.2024 року № 238/10.1-23.(а.с. 31-32)

Також, суд встановив, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом спадкового майна оскільки, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не претендують на спадкове майно, що стверджується їх письмовими заявами.

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності з положеннями ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, зіставивши їх дані, беручи до уваги те, що докази надані позивачем є взаємопов`язаними між собою, суд погоджується з твердженнями позивача ОСОБА_1 та вважає доводи, що викладені в позовній заяві підставними.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року, чинної на момент відкриття і прийняття спадщини), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини врегульовані нормами ст.549 ЦК України (1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року, № 45/5, чинної на момент відкриття і прийняття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 200, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.16, 392, 1216, 1220, 1223, 1268 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. А. Даруда