Єдиний унікальний номер судової справи: 487/109/24
Провадження № 22ц/812/47/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 січня 2025 року м. Миколаїв Справа №487/109/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Травкіною В.Р.,

за участі представника заявника - Луконіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Луконіною Наталею Валеріївною, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Притуляк І.О., у приміщенні цього суду, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Луконіну Н.В., звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, в період з 2016 року і на день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця зазначала, що познайомилася зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 у 2016 році, коли він перебував на обліку в Миколаївському обласному центрі обліку бездомних громадян, як особа, що не має постійного місця проживання та інвалід ІІ групи за загальним захворюванням.

Між ними виникли почуття взаємоповаги та довіри та, оскільки заявниця також була самотньою, вона запропонувала ОСОБА_2 переїхати до належної їй квартири АДРЕСА_1 .

З 2016 року вони оселилися разом та проживали за вищевказаною адресою.

Враховуючи, що ОСОБА_2 мав інвалідність за пульмонологічним захворюванням, заявниця допомогла йому отримати кімнату у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , де він був зареєстрований з 2018 року, але фактично не проживав жодного дня.

Коли заявниця та ОСОБА_2 фактично створили сім`ю і стали проживати, як дружина і чоловік, вони налагодили зв`язок із його сином від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який хоча і проживав у місті Кривий ріг, але оскільки не мав своєї сім`ї, батькову нову сім`ю сприймав, як рідну: часто гостював в м. Миколаєві, приїздив на родинні свята. У 2020 році, коли батько почав стрімко втрачати зір, приїздив та допомагав заявниці турбуватися про нього.

З початком здійснення військової агресії російської федерації на території України ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_5 - за місцем фактичного проживання - у належній заявниці квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_6 під час участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України ОСОБА_3 загинув.

Через те, що його батько - чоловік заявниці ОСОБА_2 і сам перебував у безпорадному стані через сліпоту та супутні захворювання, заявниця ОСОБА_1 всі турботи, пов`язані з доставленням тіла, похованням, оформленням належних виплат після смерті ОСОБА_3 прийняла на себе (копії відповідних документів додаються).

В червні 2023 року після проведеної операції з приводу глаукоми, стан здоров`я ОСОБА_2 значно погіршився і ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер. Похованням чоловіка займалася заявниця, вона також прийняла всі пов`язані з цим витрати на себе.

З 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали, як чоловік та дружина, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували квартиру, у якій спільно проживали, проводили поточні ремонти. Шлюб зареєструвати вони по - суті не прагнули через похилий вік, відсутність наміру набувати спільне майно та через поганий стан здоров`я ОСОБА_2 . Рішення про реєстрацію шлюбу постійно відкладали через життєві обставини, оскільки розуміли, що і так фактично створили сім`ю.

Заявник вказувала, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається серед іншого, з права на отримання виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 2 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року після загибелі його сина - ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 під час участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із воїнською агресією російської федерації проти України, в розмірі 15 000 000 грн, частину з яких ОСОБА_2 отримав за життя в установленому законом порядку, а решту мав отримати протягом наступних 40 місяців відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану».

З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка, заявниця звернулася до приватного нотаріуса, від якого отримала роз`яснення про те, що хоча до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , відповідно до статті 1218 ЦК України, увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті, але, враховуючи, що заявницею нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували ступінь її спорідненості зі спадкодавцем - шлюб не було зареєстровано належним чином та відповідне свідоцтво про шлюб відсутнє - вона не зможе отримати спадщину. Запропоновано звернутися до суду.

Заявниця вказувала, що встановлення факту проживання з померлим ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, потрібно для виникнення в неї права на користування кімнатою у гуртожитку та на спадкування одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця, яка вже була призначена чоловікові за його життя, але не отримана ним в повному обсязі, а тому увійшла до складу спадщини.

У письмових поясненнях, як представник Миколаївської міської ради, так і представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечуючи проти заяви ОСОБА_1 , посилалися на недоведеність факту її дійсного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявницею не доведено факт її спільного проживання з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд вказав, що наявність у заявниці особистих документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , медичних документів ОСОБА_2 , твердження свідків про те, що ОСОБА_1 піклувалася та дбала про здоров`я ОСОБА_2 , відвідуючи його у лікарнях; як і факт здійснення заявницею поховання ОСОБА_2 , не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Вказані докази можуть лише свідчити про характер близьких особистих взаємовідносин між ними, дбайливе ставлення один до одного, добровільну підтримку, вшанування пам`яті померлого.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою, про що зазначено у Акті від 23 вересня 2023 року, не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. При цьому, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_2 , зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , 12 листопада 2018 року, тобто у той період, коли за твердженням заявниці, вони проживали спільно, саме як чоловік та дружина та мали стійкі відносини притаманні подружжю. Інших доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а саме ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету та взаємних права та обов`язків, у період з 2016 року по день його смерті, ОСОБА_1 не надано. Таким чином, лише на показах свідків, за відсутності достатньої сукупності інших доказів, не може бути встановлено факт спільного проживання заявниці з померлим ОСОБА_2 , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Окремо суд зазначив, що в матеріалах справи міститься копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 , однак заявницею не надано постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, як на підтвердження неможливості реалізувати свої права як спадкоємця, після смерті ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Луконіною Н.В., просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Заявниця зазначала, що висновки суду ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать думці Верховного Суду України у справах з аналогічних правовідносин, є такими, що порушують норми процесуального права свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не скористалися.

Представник заінтересованих осіб - Миколаївської міської ради та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Захаренкова А.Ю. в поданих заявах просила розглядати справу у її відсутність та винести рішення у справі відповідно до чинного законодавства України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника підтримала апеляційну скаргу, яку просила задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено окреме провадження, яким є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Правовідносини, які склались між сторонами, регулюються пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 17 серпня 2023 року.

ОСОБА_2 з 12 листопада 2018 року та по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно повторно виданого свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 22 вересня 2022 року ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 при виконання обов`язків військової служби, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 28 вересня 2022 року.

10 березня 2023 року Міністерством оборони України, відповідно до положень статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.2 Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року було прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у сумі 15 000 000 грн.

02 квітня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ященко К.М. за заявою ОСОБА_1 , заведено спадкову справу №4/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 посилалась на те, що від встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, залежить виникнення у неї права на спадщину, до складу якої увійшли право користування кімнатою у гуртожитку та право на отримання виплати одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні питання про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, надавши правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, дійшов висновку про те, що заявник не довела належними, допустимими та достатніми доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 2016 року по 16 серпня 2023 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надала суду наступні письмові докази: акт, складений мешканцями будинку АДРЕСА_1 21 вересня 2023 року та посвідчений ОСББ «Вектор», за змістом якого, ОСОБА_2 проживав спільно з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_6 вказаного будинку з 2016 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; виписку з медичної карти №1430, щодо проходження ОСОБА_2 стаціонарного лікування у КНП «Обласній офтальмологічній лікарні» у період з 26 травня 2020 року по 05 червня 2020 року; виписку з медичної карти №1658, щодо проходження ОСОБА_2 стаціонарного лікування у КНП «Обласній офтальмологічній лікарні» у період з 09 червня 2023 року по 19 червня 2023 року; копії електронних направлень ОСОБА_2 на консультації до профільних лікарів за 27 жовтня 2021 року, 05 червня 2023 року, 29 червня 2024 року; копії особистих документів ОСОБА_2 (паспорт, пенсійне посвідчення, посвідчення, що підтверджує право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померли) ветеранів війни від 09 січня 2023 року; посвідчення про взяття на облік у Миколаївському обласному центрі обліку бездомних громадян, як особи яка не має постійного місця проживання на період з 07 липня 2016 року по 07 липня 2017 року; довідку до Акту огляду МСЕК, про встановлення 2 групи інвалідності від 14 червня 2022 року; копії особистих документів ОСОБА_3 (Військовий квиток НОМЕР_4 ; Картка криворіжця НОМЕР_6); довідку про безпосередню участь ОСОБА_3 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1164, видану 09 грудня 2022 року ВЧ НОМЕР_5 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та копію сповіщення сім`ї (батька загиблого ОСОБА_2 ) про загибель ОСОБА_3 №172; копії документів по здійсненню поховання ОСОБА_2 та документів, що підтверджують понесені витрати на ритуальні послуги; копію свідоцтва про поховання ОСОБА_3 , виданого КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» та копію заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2023 року до Міського голови, щодо надання роз`яснення з порядку здійснення облаштування місця поховання ОСОБА_3 .

Окрім того, судом першої інстанції було заслухано покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є близькими подругами заявниці. А також, онука заявниці ОСОБА_7 та його цивільну дружину ОСОБА_8 .

У показах свідки зазначали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2016 року проживали однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_9 вказала, що їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно під час курортного сезону працювали на базах відпочинку, з метою заробити гроші на операцію ОСОБА_2 . Також вказала, що під час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 постійно відвідувала та піклувалася про нього.

У своїх показах усі свідки зазначали, що відвідували спільні сімейні свята, у яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймали участь як чоловік та дружина.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що разом з ОСОБА_2 їздив до м. Дніпра після загибелі його сина, для участі у впізнанні тіла. Разом з тим, свідок не зміг назвати ім`я загиблого сина ОСОБА_2 .

Також як свідок ОСОБА_7 так і свідок ОСОБА_8 при дачі пояснень, не змогли назвати прізвище ім`я та по батькові померлого, називали його «дідусем».

Оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність у заявниці особистих документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , медичних документів ОСОБА_2 , копії яких наявні у матеріалах справи, твердження свідків про те, що ОСОБА_1 піклувалася та дбала про здоров`я ОСОБА_2 , відвідуючи його у лікарнях, як і факт здійснення заявницею поховання ОСОБА_2 , не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Вказані докази можуть лише свідчити про характер близьких особистих взаємовідносин між ними, дбайливе ставлення один до одного, добровільну підтримку, вшанування пам`яті померлого.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою, про що зазначено у Акті від 23 вересня 2023 року, не є беззаперечним доказом наявності фактичного шлюбу. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що померлий ОСОБА_2 , зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто у той період, коли за твердженням заявниці, вони проживали спільно, саме як чоловік та дружина та мали стійкі відносини притаманні подружжю. Більш того, як вбачається з виписок з медичних карток №№1430, 1658 щодо проходження ОСОБА_2 стаціонарного лікування у КНП «Обласна офтальмологічна лікарня» у період з 26 травня 2020 року по 05 червня 2020 року, у період з 09 червня 2023 року по 19 червня 2023 року, адреса місця проживання ОСОБА_2 вказана саме адреса місце його реєстрації, та з лікарського свідоцтва про смерть № 213 від 17 серпня 2023 року убачається, що місцем проживання померлого була адреса: АДРЕСА_3 . Вказані обставини спростовують доводи заявника про проживання з ОСОБА_2 у вказаний період однією сім`єю як чоловік та дружина.

Інших доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а саме ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, у період з 2016 року по день його смерті, ОСОБА_1 не надано.

Показання свідків є одним із доказів, які суд оцінює у сукупності з іншими доказами. Проте, самі по собі показання свідків, без надання інших доказів про ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, не можуть бути єдиним доказом для задоволення вимог.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані заявником обставини на обґрунтування вимог, а саме проживання з померлим ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, самі по собі, без доведення належними та достатніми доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склались та мали місце протягом вказаного хронологічного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

При цьому зазначення судом у рішенні про не надання заявником постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, як на підтвердження неможливості реалізувати свої права як спадкоємця, після смерті ОСОБА_2 , вказаного висновку не спростовують.

Отже, посилання в апеляційній скарзі про неврахування судом обставин її спільного проживання зі спадкодавцем, пов`язаності їх спільним побутом та існування взаємних прав і обов`язків відхиляються апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що такі обставини є не доведеними належними і допустимими доказами. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції надав належну правову оцінку наданим заявником доказам та зробив правильний висновок про те, що вони не є достатніми для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем за період з 2016 року до 16 серпня 2023 року.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини за місцем її проживання, пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без зміни, то нового розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Луконіною Наталею Валеріївною, залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.