ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2477/25 Справа № 2-813/07 Суддя у 1-й інстанції - Скиба С. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кам`янської міської ради на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 березня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно з рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 3 листопада 2005 року їй належить магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 53) в будинку АДРЕСА_1 .

Для здійснення підприємницької діяльності позивачка провела перепланування приміщення магазину під перукарню, змінивши цільове призначення приміщення.

Крім цього, 5 січня 2007 року уклала з ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу автомобільної майстерні по АДРЕСА_2 .У цей день досягли усіх істотних умов даної угоди, виплатила відповідачці 10 000 гривень, що підтверджено розпискою. Відповідачка віддала ключі від автомобільної майстерні, вивезла всі свої речі та обіцяла підготувати документи на об`єкт, але на теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд:

- визнати за нею право власності на перукарню (вбудоване приміщення № 53) в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 метри квадратних;

- визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобільної майстерні по АДРЕСА_2 , укладений між нею та ОСОБА_2 5 січня 2007 року.

- визнати за нею право власності на автомобільну майстерню по АДРЕСА_2 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 березня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на перукарню (вбудоване приміщення № 53) в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 метри квадратних .

Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на перукарню (вбудоване приміщення № 53 ) в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,3 метри квадратних за ОСОБА_1 .

Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобільної майстерні по АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений 5 січня 2007 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобільну майстерню по АДРЕСА_2 , що складається з: А-1 автомобільна майстерня, загальною площею 34,1 метри квадратних, а-1 прибудова, № 1 підпірна стінка.

Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на автомобільну майстерню по АДРЕСА_2 , що складається з : А-1 автомобільна майстерня , загальною площею 34,1 метри квадратних , а-1 прибудова , № 1 підпірна стінка за ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Виконавчий комітет Кам`янської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 3 листопада 2005 року ОСОБА_1 належить магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 53) в будинку АДРЕСА_1 .

Для здійснення підприємницької діяльності позивачка провела перепланування приміщення магазину під перукарню, змінивши цільове призначення приміщення.

Крім цього, 5 січня 2007 року позивачка уклала з ОСОБА_2 , яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу автомобільної майстерні по АДРЕСА_2 . У цей день досягли усіх істотних умов даної угоди, виплатила відповідачці 10000 гривень, що підтверджено розпискою. Відповідачка віддала ключі від автомобільної майстерні, вивезла всі свої речі та обіцяла підготувати документи на об`єкт, але на теперішній час ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідності до частини 1 статті 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з ч.1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, нормою процесуального права закріплювалося право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм процесуального права, є підстави вважати, що умовою об`єднання позовів позивача в одному провадженні є однорідність позовних вимог, спільність предмета позову позивача, спільність підстав позову, прав і обов`язків відповідача/ів та процесуальна доцільність.

Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, провадження № 12-231гс18).

Отже, із викладеного убачається, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка заявила вимоги про визнання право власності на перукарню, визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобільної майстерні та визнання право власності на автомобільну майстерню.

Колегія суддів зазначає, що вимога про визнання права власності на перукарню та вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобільної майстерні, визнання права власності на неї є самостійними вимогами, кожна з яких стосується окремих правовідносин, а тому заявлені вимоги не можуть бути об`єднані в одному позові, оскільки позовні вимоги мають різний суб`єктий склад, вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення і поданими доказами, ці вимоги не є основними та похідними.

Сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог суперечить приписам ст. 188 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1 в одній позовній заяві не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами і вимоги про визнання право власності на перукарню та визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобільної майстерні з визнанням право власності не співвідносяться між собою як основні та похідні.

Крім того, згідно ч.5 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно, а саме вбудоване приміщення АДРЕСА_3 , на яке позивачка просила визнати право власності, знаходиться на території Баглійського району м. Кам`янського (Дніпродзержинськ), тому за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 30 ЦПК України, зазначена цивільна справа підсудна Баглійському районного суду м. Дніпродзержинська.

Тоді як, нерухоме майно по АДРЕСА_2 , на яке позивачка просила визнати право власності, знаходиться не на території Баглійського району м. Кам`янського (Дніпродзержинськ), тому дані вимоги, за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 30 ЦПК України, не підсудні Баглійському районному суду м. Дніпродзержинська.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь Кам`янської міської ради слід стягнути судовий збір, понесений в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 684 грн та касаційної інстанції у розмірі 2 684 грн.

Роз`яснити Кам`янській міській раді її право звернутися до суду касаційної інстанції щодо повернення надмірно сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кам`янської міської ради задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 березня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської Ради про визнання угоди дійсною, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кам`янської міської ради судовий збір у розмірі 5 368 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: