Номер апеляційного провадження 22-ц/824/4450/2025
Головуючий у суді першої інстанції О.О. Хромова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

14 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-

Реконструкція»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лукацької Лілії Григорівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року,

у с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справи за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

04 листопада 2024 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії, стягнення збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Євро-Реконструкція» про зобов`язання вчинити дії, стягнення збитків та моральної шкоди, поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Роз`яснено ОСОБА_1 його право на звернення з вказаним позовом до суду у загальному порядку.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Лукацька Л.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що первісний позов ТОВ «Євро-Реконструкція» та зустрічний позов ОСОБА_1 взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин, а саме: правовідносин, пов`яаних з виконанням ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 умов типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії.

Апелянт зауважує, що жодна із сторін не заперечує факт направлення ТОВ «Євро-Реконструкція» пропозиції від 21.01.2022 № ЖЄЗ-176 приєднатися до Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 13.10.2021 та факту приєднання ОСОБА_1 шляхом подання заяви від 07.02.2022. Подаючи заяву-приєднання 07.02.2022 ОСОБА_1 зазначив розмір опалювальної площі приміщень 111,7 кв.м., оскільки такий розмір був встановлений Київським апеляційним судом у справі № 755/9353/20, що підтверджується постановою від 19.12.2021.

Ігноруючи вказані обставини ТОВ «Євро-Реконструкція» подала позов про стягнення заборгованості, яка була визначена з урахуванням загального розміру приміщень 193 кв.м. При цьому не повідомило суд, що заборгованість виникла у зв`язку із невиконанням ТОВ «Євро-Реконструкція» п. 33 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, яким передбачено його обов`язок формувати та надавати рахунок на оплату спожитої послуги ОСОБА_1 не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Невиконання ТОВ «Євро-Реконструкція» взятих на себе зобов`язань відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил постачання теплової енергії та умов Типового Договору від 13.10.2021 щодо надання рахунків на оплату спожитої безпосередньо ОСОБА_1 теплової енергії порушує права останнього, як споживача таких послуг, та призводить до створення штучної заборгованості.

На думку апелянта, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки, невиконання умов Типового договору в частині виставлення рахунків ОСОБА_1 свідчить про прострочення ТОВ «Євро-Реконструкція», а отже, прострочення у ОСОБА_1 не настає, оскільки зобов`язання по оплаті не може бути виконане внаслідок прострочення ТОВ «Євро-Реконструкція» щодо виставлення рахунків.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що посилання в оскаржуваній ухвалі від 07.11.2024 на «право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку» є обмеженням права заявника у доступі до правосуддя, який той мав намір реалізувати у спосіб, передбачений законом (зустрічний позов, а не окремий позов).

Позивачем ТОВ «Євро-Реконструкція» подано відзив на апеляційну скаргу. Товариство зазначає, що доказів на підтвердження викладеної у заяві-приєднання інформації, а також до відзиву на позовну заяву, документів та технічної документації, що підтверджує розмір саме опалювальної площі належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення (повного технічного паспорту на дане нежитлове приміщення, де зазначено технічні характеристики всіх нежитлових приміщень та вказані дані про те, яка частина приміщень опалюється, а яка частина із них не опалюється - згідно технічної документації), ОСОБА_1 як до заяви-приєднання так і до відзиву на позовну заяву для приєднання до матеріалів справи, на підтвердження його позиції щодо невірного нарахування позивачем коштів в частині розміру опалювальної площі належного йому приміщення не надано. Окрім того, відповідачем до відзиву надано копію акту обстеження приміщення від 06.12.2021. в якому зазначено: «В приміщенні споживача по всій групі нежитлових приміщень проходять міжквартирні стояки опалення, крім приміщення коридору, який знаходиться всередині даної групи, всі приміщення теплі, у переважній більшості приміщень наявні прилади опалення».

Таким чином саме на підставі наданої ТОВ «Євро-Реконструкція» інформації від балансоутримувача будинку та документів, що підтверджують право власності відповідача на нежитлове приміщення із зазначенням його площі та проведеного акту обстеження приміщення від 06.12.2021, позивач нараховує ОСОБА_1 плату за споживання теплової енергії належних йому на праві власності нежитлових приміщень загальною (у тому числі й опалювальною) площею 193 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 .

На думку позивача, подання зустрічного позову у цій справі та його об`єднання з первісним позовом Товариства не є доцільним, оскільки призводить лише до відкладення розгляду справи по суті й затягування у вирішенні первісного позову позивача та зміни предмету доказування у справі. Відтак, втрачається ефект доцільності їх спільного розгляду. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, а саме: заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з лютого 2023 року по 31 березня 2024 року в розмірі 50 572,64 грн.

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Євро-Реконструкція» з зустрічним позовом та просив суд зобов`язати ТОВ «Євро-Реконструкція» формувати та надсилати ОСОБА_1 за адресами, вказаними у заяві-приєднанні від 07 лютого 2022 року до Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 13 жовтня 2021 року, рахунки на оплату спожитої теплової енергії в нежитлових приміщеннях з опалювальною площею 111,7 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 24 498,02 грн., стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., стягнути з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальна площа яких складає 111,7 кв. м. ОСОБА_1 07 лютого 2022 року направив на поштову адресу ТОВ «Євро-Реконструкція» заяву-приєднання до Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, в якій зазначив адреси для здійснення комунікації та опалювальну площу нежитлових приміщень. Споживач зобов`язаний здійснювати оплату за надані послуги після отримання від надавача комунальних послуг відповідних рахунків. Відповідач за зустрічним позов таких рахунків не надавав, чим порушив права позивача за зустрічним позовом, як споживача. Також йому не було повідомлено його номер абонентського рахунка, періоди нарахування, обсяг спожитої теплової енергії споживачем та по будинку в цілому, тарифи та суму, що підлягала сплаті за кожен місяць, стан здійснених розрахунків. Таке невиконання постачальником умов типового договору ставить споживача у нерівне становище з іншими споживачами, що свідчить, що відповідач за зустрічним позовом діє недобросовісно та на шкоду споживачеві. На підставі викладеного з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума збитків, що складається із суми інфляційних втрат та 3 % річних, а також моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про прийняття та повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що враховуючи підстави та предмет позову, з урахуванням суб`єктивного складу сторін, заявлені вимоги за первісним та зустрічним позовом не стосуються одних і тих самих правовідносин, обраний сторонами спосіб захисту є окремим предметом доказування, а тому, на думку суду, спільний розгляд первісного позову і зустрічного позову, поданого відповідачем, призведе до затягування судового процесу, порушення права позивача на своєчасний, швидкий розгляд та вирішення справи по суті вимог заявлених у первісному позові.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ст.ст.123 - 126 ЦПК України 2004 року. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (ч.1 ст.123 ЦПК України 2004 року, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (ч.1 ст. 34 ЦПК України 2004 року). Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.

Враховуючи вищевикладене, можна прийти до висновку, що умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, вимоги такими, що виникають з одних правовідносин, доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Таким чином, вирішуючи питання про прийняття зустрічного позову, суд з`ясовує такі питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю чи частково задоволення первісного позову.

Згідно зі ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас, подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Отже, за змістом статті 193 ЦПК України однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.

Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів справи, пред`явивши позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» зазначало, що відповідач не здійснював сплату послуг за поставлену теплову енергію, в результаті чого станом на серпень 2024 року наявна заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з лютого 2023 року по березень 2024 року (включно) в розмірі 50 572, 64 грн.

Звернувшись із зустрічним позовом до ТОВ «Євро-Реконструкція» ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач діє недобросовісно та з наміром завдати шкоди позивачу, оскільки відступає від норм діючого законодавства та положень типового договору, які регулюють його прямий обов`язок надавати позивачу рахунки на оплату спожитої безпосередньо позивачем теплової енергії. Відповідно відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та умов Типового Договору від 13.10.2021 щодо надання рахунків на оплату спожитої безпосередньо позивачем теплової енергії.

ОСОБА_1 зазначає, що сума спричинених збитків у зв`язку з ненаданням рахунків становить 24 498,02 грн. і складається із суми інфляційних витрат та 3 % річних, окрім того діями ТОВ «Євро-Реконструкція» йому завдано і моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Позивач за зустрічним позовом також посилається на ту обставину, що споживач наділений виключним правом надавати інформацію про опалювальну площу приміщень і, тільки у разі ненадання такої інформації базою для розподілу обсягу спожитої теплової енергії є загальна площа приміщень.

Проаналізувавши зміст вимог первісного та зустрічного позовів суд доходить висновку, що вимоги обох позовних заяв стосуються відносин, що виниклии між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення зустрічного позову заявнику, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.

Так, вимоги первісного позову обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, в той час як зустрічний позов стосується дотримання постачальником послуг своїх обов`язків щодо комунікації зі споживачем та коректності здійснення нарахувань.

Суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити позовні вимоги Товариства без одночасного вирішення зустрічного позову. А ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явлення до суду самостійного (а не зустрічного) позову з заявленими ним вимогами, що не порушує його права на доступ до правосуддя.

Апеляційний суд також звертає увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом може призвести до безпідставного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також, що зустрічний позов мав бути прийнятим та розглянутим разом з первісним позовом, оскільки вимоги є взаємопов`язані і спільний їх розгляд доцільним, колегія суддів оцінює критично, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Відповідно до змісту ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лукацької Л.Г. Апеляційну скаргу суд залишає без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лукацької Лілії Григорівни, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна