КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Немировської О.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 354 - 357 ЦПК України по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Микулинецька територіальна громада в особі Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року,

встановив:

рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року заяву було задоволено. Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Однак, при зверненні до суду з апеляційною скаргою скаржником не було надано доказів про сплату судового збору. Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2024 року він був засуджений до 4 років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання у ДУ «Коломийська ВК 41».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до ст. 537 КПК України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є встановлення факту родинних відносин, а не вирішення питань щодо виконання вироку, тому підстав для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не вбачається.

У ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

За приписами статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 не заявляв клопотання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру, лише просив звільнити від сплати у повному розмірі без достатніх на те підстав.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у відповідному розмірі від прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношені до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 % ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з встановленням апелянту строку для усунення зазначеного недоліку - сплати судового збору в сумі 726,72 гривень на платіжні реквізити: отримувач коштів ГУК у м.Києві/Соломян.р-н/22030101; код отримувача (за кодом ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0026010; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Керуючись ст.ст. 356-357, 185 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2024 року залишити без руху.

Встановити апелянту п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, зазначеного в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення недоліку у встановлений строк, його апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

№ справи: 357/8703/24

№ апеляційного провадження:22-ц/824/6059/2025

Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.