2-о/465/125/25
У х в а л а

про залишення без руху

"14" січня 2025 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Львівської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просять встановити два факти, які мають юридичне значення, а саме:

-встановити факт належності - ОСОБА_1 , свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 26 листопада 1996 року, виданого Виконком Львівської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 26 листопада 1996 року № 863, на прізвище ім`я по по батькові - ОСОБА_1 ;

-встановити факт належності - ОСОБА_2 , свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 26 листопада 1996 року, виданого Виконком Львівської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 26 листопада 1996 року № 863, на прізвище ім`я по по батькові - ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у статей 175, 318 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Ознайомившись із заявою та доданими документами, приходжу до висновку, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона оформлена з порушенням вимог, які ставляться до заяви, поданої в порядку окремого провадження, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст.42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 294 ЦПК України).

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

За змістом норм ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення не будь-яких фактів, а лише фактів, які мають юридичне значення, тобто тих фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Велика Палата ВС звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 року у справі №320/948/18).

Діючим законодавством також визначено позасудовий порядок вирішення спору щодо внесення виправлень до правовстановлюючого документу. Однак, заявниками не надано доказів, що підтверджують звернення до установи, посадова особа якої заповнювала та видавала правовстановлюючий документ, з метою усунення/виправлення розбіжностей у написанні персональних даних, та відповіді про неможливість виконання цією установою відповідних дій.

Як відомо, згідно зі ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

З поданої заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до території Франківського району м.Львова, а заявник ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що належить до території Сихівського району м. Львова. Проте заявники звернулись із даною заявою за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова, тобто за місцем проживання ОСОБА_1 .

При цьому, з урахуванням обставин, які викладені в заяві, не обґрунтовано чому заявники звертаються із сумісною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу до Франківського районного суду м.Львова, коли розбіжності є з написанням прізвища заявника ОСОБА_1 , а також є в написанні прізвища та по батькові заявника ОСОБА_2 у такому правовстановлюючому документі, при цьому підсудність даної заяви відноситься до різних судів, а відтак необхідно кожному заявнику звертатись з окремою заявою, не порушуючи правила підсудності.

Отже, вище встановлені обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі, а тому вважаю необхідним заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без руху для усунення вищезазначених недоліків.

Також необхідно зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

На думку судді, залишення вищезазначеної заяви без руху з метою уточнення істотних обставин справи та доказової підстави у даній справі не є порушенням вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в аспекті гарантування права на доступ до суду, оскільки національне законодавство може обмежувати окремі судові процедури, а держава в особі національних судів також може реалізувати певну свободу розсуду в різних аспектах без порушення самої сутності зазначеного права, зокрема, включаючи різні питання до відкриття проваджень у справах тощо із визначенням критеріїв прийнятності заяв і позовів (правові позиції з даного питання викладені Європейським судом з прав людини у п. 230 рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» та у п.85 рішення від 17 жовтня 2003 року у справі «Луордо протии Італії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою (заявою) не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з вказаного порядку.

Суддя також наголошує, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, дана заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання суду належним чином оформленої заяви, а також подання такої копії для заінтересованих осіб, яка буде містити дату та підпис із значенням вищевказаних відомостей.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 10, 175, 177, 185, 260, 261, 293, 294, 316, 318, 353, 355 ЦПК України -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Львівської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - залишити без руху.

Повідомити заявників про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною і повернута заявникам

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кушнір Б.Б.