У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13.01.2025 Справа №607/392/25 Провадження №2/607/1472/2025

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович під час вивчення позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Писаренко Наталія Олексіївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макбуд», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про пайову участь та стягнення грошових коштів

У С Т А Н О В И В:

Через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Писаренко Н.О. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ТОВ «Макбуд», ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору про пайову участь та стягнення грошових коштів

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд зазначає, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки не повністю відповідає вимогам статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві заявлено одну вимогу немайнового характеру (розірвання договору про пайову участь) та одну вимогу майнового характеру з ціною позову 1 489 354,63 гривні.

Відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон № 3674) за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та щодо подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674 судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб 3 028 гривень.

Щодо позовної вимоги майнового характеру з ціною позову 1 489 354,63 гривні, судовий збір становить 14 893,55 гривні (1 489 354,63 : 100).

Щодо позовної вимоги немайнового характеру (розірвання договору про пайову участь), судовий збір становить 1 211,20 гривень (3 028 гривень * 0,4).

Отже, загальна сума судового збору, яку потрібно сплатити ОСОБА_1 становить 16 104,75 гривні (14 893,55 гривні + 1 211,20 гривень).

Як вказано в частині третій статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи те, що позивач подала позовну заяву через підсистему «Електронний суд», то в даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8. Судовий збір становитиме 12 883,80 гривні (16 104,75 гривні * 0,8).

З позовної заяви та додатків до неї вбачається, що ОСОБА_1 вказаних судових витрат не оплатила, проте, заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі Закон № 1023), оскільки вважає, що вказаний спір підпадає під дію цього закону, а тому, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, утім, суд вважає, що це клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674.

Відповідно до статті 1 Закону № 3674 судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно статті 2 Закону № 3674 платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Положення статті 5 Закону № 3674 визначають вичерпний перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до частини четвертої статті 175 ЦПК України, якщо позовна заява подана особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Так, позивачем зазначені вимоги закону не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на частину третю статті 22 Закону № 1023, яким встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Утім, на думку суду, у цьому випадку Закон № 1023 на спірні правовідносини не поширюється, оскільки укладений між сторонами договір є договором про пайову участь і передбачає об`єднання внесків сторін з метою будівництва будинку, внаслідок чого позивач отримує у власність квартиру, а не надання послуг за змістом пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону № 1023 послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору, передбачених в ньому прав та обов`язків, порядку його виконання, його слід віднести до договору про інвестиційну діяльність, що передбачений статтями 1, 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року №1560-XII, а як угоду про послуги будівництва житла.

Так, відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року №1560-XII інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється на основі, зокрема, спільного інвестування, що здійснюється юридичними особами та громадянами України, юридичними особами та громадянами іноземних держав.

У цьому випадку в результаті вкладання обумовлених договорами грошових коштів сторони домовилися, що позивач після закінчення будівництва та прийняття об`єкта будівництва до експлуатації отримає у власність частку житлового будинку. Така діяльність сторін має соціальне значення, оскільки вирішуються потреби суспільства у забезпеченні кожного громадянина житлом, для чого держава створює необхідні умови згідно статті 47 Конституції України. При цьому відповідач від здійснення інвестиційної діяльності, внаслідок якої здійснюється будівництво, як господарюючий суб`єкт отримує певний дохід, що в цілому відповідає змісту інвестиційної діяльності.

Поняття споживача визначено в пункті 22 частини першої статті 1 Закону № 1023 це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з нормою статті 21 Закону № 1023, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 вказано, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону № 1023, зазначивши про те, яке право споживача порушено відповідно до статті 21 Закону № 1023, про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом № 1023.

Крім того, Закон № 1023 регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тож права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

В даному випадку підставою заявленого позивачем позову є не виконання відповідачем договірних умов.

Отже, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023 тож не є споживачем в розумінні вказаного цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина третя статті 22 Закону № 1023 щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові позивач виступає не як споживач і позов подано не на захист його прав як споживача.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу дольової участі у будівництві, які регулюються Цивільним кодексом України, а не відносини споживача з підприємством, установою організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють чи продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства, а тому відсутні підстави для звільнення позивача при подачі позову цієї категорії згідно з Законом № 1023.

Отже, ОСОБА_1 слід виправити вказані недоліки позовної заяви, а саме: сплатити судовий збір в розмірі 12 883,80 грн або надати інші документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням наведеного вище, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали суду для виправлення її недоліків, а саме: сплатити судовий збір в розмірі 12 883,80 грн та надати оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору або надати інші документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Писаренко Наталії Олексіївни про звільнення від сплати судового збору відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Писаренко Наталія Олексіївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макбуд», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору про пайову участь та стягнення грошових коштів залишити без руху. Надати позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, з дня вручення копії вказаної ухвали суду, а саме: сплатити судовий збір в розмірі 12 883,80 гривні та надати оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору або надати інші документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

3. У випадку сплати судового збору надати оригінал платіжного документу.

4. Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

5. Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

6. Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

8. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Якімець