Справа № 583/6421/24
провадження № 2/578/88/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

14 січня 2025 року селище Краснопілля

Суддя Краснопільського районного суду Сумської області Зеря Ю.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 до відповідачів: судді Плотнікової Наталії Борисівни, Апеляційного суду Сумської області (суддя Білецький О.М., якщо працює), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Охтирська міська рада, Охтирська міська нотаріальна контора, про перерозгляд незаконного рішення суду № 2-104/2009,

установила:

10.01.2025 до Краснопільського районного суду Сумської області за ухвалою Сумського апеляційного суду від 31.12.2024 у порядку статті 26 ЦПК України надійшли матеріали справи за вказаною вище заявою.

При вирішенні питання відкриття провадження у даній справі було встановлено, що у відкритті провадження у справі належить відмовити з наступних підстав.

Так подана ОСОБА_1 як позивачем заява до відповідачів - судді Плотнікової Наталії Борисівни, Апеляційного суду Сумської області (суддя Білецький О.М., якщо працює), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 містить вимогу про скасування рішення суду № 2-104/2009 або ухвалення нового рішення, стягнення судового збору з ОСОБА_4 .

Слід зазначити, що за загальним правилом позовна заява є документом, який пред`являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та має містити вимоги про примусовий захист порушеного права чи інтересу. Залежно від предмета спору та суб`єктного складу відповідачів позовні заяви можуть розглядатись у порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства, а також шляхом заявлення цивільного позову у кримінальному провадженні.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що заявник не погоджується із судовим рішенням, ухваленим 15.06.2009 у справі № 2-104/2009, оскільки, на його думку, судді при розгляді справи допустили неправильне застосування вимог спадкового законодавства України, крім того під час розгляду справи у суді залучений заявником адвокат не надав йому кваліфікованих послуг з правової допомоги. Відтак заявник просить скасувати рішення суду № 2-104/2009 або ухвалити нове рішення та стягнути судовий збір з ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Суддя, здійснюючи правосуддя, виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функції держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Частина третя статті 126 Конституції України передбачає, що суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Частина ж друга статті 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином з огляду на зазначене вище, судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов`язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не до іншого суду першої інстанції. Останнє порушувало б принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Отже суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя, а саме шляхом оскарження судового рішення до судів вищої інстанції у порядку та з підстав, визначених процесуальним законодавством. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя».

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» роз`яснює, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Слід звернути увагу заявника на те, що нормами цивільного процесуального законодавства України визначений спеціальний порядок оскарження рішень суду першої інстанції, який надає особам, які брали участь у справі, право звернутись з питання перегляду рішення суду у встановленому ЦПК України порядку та з визначених законом підстав до відповідних судів апеляційної, касаційної інстанцій чи з підстав, передбачених частиною другою статті 423 ЦПК України за нововиявленими обставинами.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Таким чином чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вказані вище обставин та аналіз вказаного вище законодавства свідчать, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про скасування рішення суду № 2-104/2009 або ухвалення нового рішення не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судом першої інстанції, зокрема Краснопільським районним судом Сумської області, та є підставою для відмови у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 186, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

постановила:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до відповідачів: судді Плотнікової Наталії Борисівни, Апеляційного суду Сумської області (суддя Білецький О.М., якщо працює), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Охтирська міська рада, Охтирська міська нотаріальна контора, про перерозгляд незаконного рішення суду № 2-104/2009 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О. Зеря