Провадження № 2-о/761/664/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Левицької Т.В.

при секретарі: Герасько Д.М.

за участю

заявниці ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в режимі відеоконференції за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася заявниця ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 з вказаною заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просить суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та з малолітнім ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що у 2016 році між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання заявниці з заінтересованою особою, останній постійно вчиняв сварки та її ображав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Фактично сторони не проживають разом з листопада 2018 року.

Від народження і після розлучення син ОСОБА_4 проживав та проживає із заявницею - ОСОБА_1 .

На даний час вона перебуває в офіційному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу з яким ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 . Працює слідчим у Державному бюро розслідувань, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Втім з моменту розірвання шлюбу її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та його матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , систематично вчиняють відносно неї та її малолітнього сина ОСОБА_4 домашнє насильство. Її колишній чоловік ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_8 протягом тривалого часу безпідставно її ображають, застосовують фізичну силу безпосередньо в присутності малолітньої дитини, вживають нецензурну лексику у спілкуванні з нею та її рідними, систематично вчиняють психологічне насильство, яке у тому числі полягає і у спричиненні тілесних ушкоджень, залякуванні та переслідуванні її та дитини.

Зазначила, що судовими рішеннями у справі № 759/1382/19 /рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року, постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року/ визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 за місцем проживання дитини з матір`ю та встановлено обов`язок батька повертати дитину матері після закінчення днів та часів батька.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року визначено спосіб участі бабусі ОСОБА_8 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 за місцем проживання матері дитини.

Також рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року, постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 року, постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 759/17341/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Вказує, що, починаючи з кінця 2018 року і упродовж подальших декілька років ОСОБА_2 систематично погрожував їй тим, що відбере у неї сина. Зазначені погрози виражав як усно, так і в смс-спілкуванні. Проте, незважаючи на це, вона не чинила перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Нею 31.12.2021 року у місті Бердянську Запорізької області, де вона проживала з сином, добровільно та за попередньою домовленістю було передано сина ОСОБА_4 батьку ОСОБА_2 для проведення Новорічних свят та одного календарного тижня зимової відпустки батька, який відповідно до встановленого судом графіку побачень та вимоги державного виконавця Бердянського ВДВС № 63349 від 30.12.2021 року зобов`язаний був повернути сина матері 09.01.2022 року.

Проте, 09.01.2022 року ОСОБА_2 дитину їй не повернув, чим рішення суду та вимогу державного виконавця у виконавчому провадженні порушив. У подальшому ОСОБА_2 спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_8 дитину викрали, насильно та самочинно змінили місце проживання дитини, без її згоди і відома вивезли сина до м. Києва та примусово насильно утримували у себе 1 рік та 2 місяці. Весь цей час вона не знала, де знаходиться її син, оскільки вказані відомості їй не повідомляли ні колишній чоловік ОСОБА_2 , ні його матір ОСОБА_8 . На її дзвінки вони не відповідали.

Саме на початок січня 2022 року заявниця перебувала на 8 тижні вагітності та у зв`язку з викраденням її сина колишнім чоловіком ОСОБА_2 це спричинило для неї тяжкі переживання та втрату ненародженої дитини.

В подальшому за фактом викрадення ОСОБА_2 дитини до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості у кримінальному провадженні за № 0000022 від 14.01.2022 року за ч. 2 ст. 146 КК України та за № 0000023 від 14.01.2022 року за ч. 1 ст. 382 КК України. У вказаних кримінальних провадженнях вона є потерпілою.

Лише у квітні 2022 року їй стало відомо, що її син ОСОБА_4 перебуває у с. Яблунівка Обухівського району Київської області. 18.04.2022 року вона прибула за вказаною адресою, де знаходились її син ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_8 . Коли вона /заявниця ОСОБА_1 / стала вдягати свою дитину, то бабуся ОСОБА_8 зачинила двері будинку і стала перешкоджати їй з дитиною вийти з будинку. При цьому бабуся ОСОБА_8 схопила сокиру, бігаючи з нею за заявницею по будинку. Заявниця ОСОБА_9 була змушена закрити міжкімнатні двері та оскільки бабуся ОСОБА_8 почала їх ламати сокирою, вона з сином вилізли через вікно, сховавшись на сусідньому городі. Проте сина їй не вдалося забрати, оскільки майже одразу представники територіальної оборони відібрали у неї сина та віддали його бабусі ОСОБА_8 .

При цьому заявниця ОСОБА_1 зазначила, що бабуся ОСОБА_8 18.04.2022 року при дитині застосувала до неї насильство, била її, штовхала, вкусила за руку та в подальшому погрожувала вбивством, схопивши сокиру. По вказаному факту внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань Обухівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у кримінальному провадженні № 0000183 від 18.04.2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, після викрадення ОСОБА_2 та ОСОБА_8 її дитини, чисельних звернень та обґрунтованих скарг з викладенням фактичних обставин та наданням доказів, протягом 1 року та 2 місяців до правоохоронних органів, служб у справах дітей, органів державної виконавчої служби, суду тощо, з метою вжиття заходів реагування та повернення дитини матері, не дало жодного позитивного результату.

У лютого 2023 року заявниці ОСОБА_1 вдалося встановити місцезнаходження її сина - ОСОБА_4 . Останній перебував у садочку приватного типу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» (по АДРЕСА_6 ), який незаконно здійснює свою діяльність без відповідних дозвільних документів. Вона прибула за вказаною адресою та забрала свого сина.

Проте заінтересована особа, продовжуючи її переслідувати з сином, 30.03.2023 року приблизно о 18 год. 45 хв., після того, як вона з дитиною вийшли з будинку, в якому проживали в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 здійснив на неї і сина напад, намагаючись знову викрасти його. ОСОБА_2 почав тягнути сина в невідомому напрямку, проте пересічні громадяни допомогли їй повернути дитину.

Зазначає, що ОСОБА_2 разом з озброєними 9 чоловіками - учасниками громадського об`єднання «Батько має право підстерігають її після судових засідань, біля роботи, за місцем проживання, стежать за нею, погрожують розправою, принижують словесно, щоб повторно незаконно відібрати у неї дитину та морально зламати її.

Крім того, заявниця ОСОБА_1 зазначила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 з групою невідомих осіб напали на її чоловіка ОСОБА_6 , умисно спричинивши йому тілесні ушкодження на очах у дитини, у зв`язку з чим було внесено відомості до ЄРДР за № 0000245 від 05.06.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Після цього, заінтересована особа ОСОБА_2 , переслідуючи мету викрадення дитини, 25 грудня 2023 року, скориставшись її перебуванням у пологовому будинку у зв`язку з народженням доньки, вислідив та напав на її матір та спільно з учасниками ГО «Батько має право» нанесли останній тілесні ушкодження із застосуванням фізичної сили та повторно викрали її сина.

В подальшому вона знову протягом 8 місяців шукала, де знаходиться її син ОСОБА_4 .

За вказаних обставин заявниця ОСОБА_1 , розцінюючи усі вищевказані обставини як загрозу для свого життя та здоров`я, через бездіяльність правоохоронних органів, 21.08.2024 року уклала договір з ТОВ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ІЛЛІЧІВСЬК» № 08/24 про надання послуг з охорони їй та її сину ОСОБА_4 .

Після цього, вона 23.08.2024 року прибула за адресою: АДРЕСА_3 , де перебував її малолітній син ОСОБА_4 .

На виконання умов вищевказаного договору працівники вказаного охоронного товариства допомогли їй повернути сина ОСОБА_4 згідно з рішенням суду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року відкрито провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.

По вказаній справі представником заінтересованої особи, а також заінтересованою особою неодноразово подавалися клопотання про передачу справи до Святошинського районного суду м. Києва, заяви про відвід головуючому судді, застосування до заявниці заходів процесуального примусу, про оголошення перерви у зв`язку з начебто поданням заявницею аналогічної заяви до Шевченківського районного суду м. Києва, що було спростовано в судовому засіданні.

У вказаних клопотаннях, як і у заявах про відвід судом було відмовлено, про що постановлено ухвали, що містяться в матеріалах справи, а подані повторно заяви про відвід з тих самих підстав - було залишено без розгляду.

Крім того, як представник заінтересованої особи, так і заінтересована особа протягом судового розгляду намагалися встановити місцезнаходження заявниці ОСОБА_1 , ставлячи їй запитання в судовому засіданні, де саме вона на даний час знаходиться. Остання брала участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 підтримала свою заяву про видачу обмежувального припису та просила задовольнити заяву. Зазначила, що вона подала заяву про видачу обмежувального припису саме за адресою розташування Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, що знаходиться у Шевченківському районі м. Києва. Вона з дітьми перебувають в цьому Центрі, куди взагалі заборонений доступ будь-яких сторонніх осіб, де лише знаходяться жінки з дітьми, що потерпають від насильства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_2 заперечили з приводу вказаної заяви про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_2 зазначив, що працює прокурором в Офісі Генерального прокурора, йому відомо про судові рішення у справі № 759/1382/19 /рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року, постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року/, якими визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 за місцем проживання дитини з матір`ю та встановлено обов`язок батька повертати дитину матері після закінчення днів та часів батька.

Також ознайомлений він із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року, яким визначено спосіб участі бабусі ОСОБА_8 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 за місцем проживання матері дитини, а також рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року, постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 року, постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 759/17341/20, якими йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

Проте зазначив, що судового рішення, яке б визначало місце проживання його сина ОСОБА_4 з матір`ю немає. Тому вважає, що син повинен перебувати саме зі своїм батьком, тобто з ним, оскільки мати - ОСОБА_1 його б`є , неналежним чином утримує, не водила до дитсадка, коли він був маленьким, а брала з собою на роботу, не відпускала з ним до м. Києва. У січні 2022 року, коли він прибув до сина ОСОБА_4 у м. Бердянськ, щоб його провідати, та після прогулянки з ним 02 січня 2022 року, він намагався його повернути ОСОБА_1 за місцем її проживання у м. Бердянську. Проте, коли він прийшов за адресою, де вона проживає, двері квартири ніхто не відчинив, тому ним було прийнято рішення відвезти сина до себе додому - до м. Києва. Вважає, що син має бути з ним, оскільки син йому казав, що хоче бути з батьком. Де на даний час перебуває його син, він не знає.

З приводу обставин, коли заявниця ОСОБА_1 прибула до с. Яблунівка Обухівського району Київської області 18.04.2022 , щоб забрати свого сина і бабуся ОСОБА_8 схопила сокиру, бігаючи з нею за ОСОБА_1 по будинку, заінтересована особа ОСОБА_2 зазначив, що про ці обставини йому нічого не відомо.

Що стосується того, чи буде він повторно намагатися забрати сина ОСОБА_4 у заявниці ОСОБА_1 , якщо він знову побачить свого сина, він зазначив, що на це питання він відповісти не може.

Заслухавши думку учасників справи, суд, розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, відео-, аудіо записи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що у 2016 році між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Фактично сторони не проживають разом з листопада 2018 року.

Від народження і після розлучення син ОСОБА_4 постійно проживав та проживає із своєю мамою - заявницею ОСОБА_1 .

На даний час вона перебуває в офіційному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Від шлюбу з яким ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 .

Судовими рішеннями у справі № 759/1382/19 /рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року, постанова Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року, постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року/ визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 за місцем проживання дитини з матір`ю та встановлено обов`язок батька повертати дитину матері після закінчення днів та часів батька.

Також рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року, постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 року, постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 759/17341/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

За фактом викрадення ОСОБА_2 дитини було відкрито ряд кримінальних проваджень, зокрема, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості у кримінальному провадженні за № 0000022 від 14.01.2022 року за ч. 2 ст. 146 КК України, за № 0000023 від 14.01.2022 року за ч. 1 ст. 382 КК України. У вказаних кримінальних провадженнях заявниця ОСОБА_1 є потерпілою.

Крім того, по факту нанесення ОСОБА_8 заявниці ОСОБА_1 тілесних ушкоджень внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань Обухівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у кримінальному провадженні № 0000183 від 18.04.2022 року за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, за фактом нанесення чоловікові заявниці - ОСОБА_6 тілесних ушкоджень її колишнім чоловіком ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за № 0000245 від 05.06.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України

Також, до ЄРДР Деснянським УП ГУ НП в м. Києві внесено ряд відомостей про вчинені кримінальні правопорушення за № 00001376 від 28.12.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0003662 від 29.12.2023 року за ч. 2 ст. 146 КК України, № 0003663 від 29.12.2023 року за ст. 126-1 КК України. У вказаних кримінальних провадженнях заявниця ОСОБА_1 та її матір - ОСОБА_11 визнано потерпілими.

Головними державними виконавцями Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Удавіцькою Є.В., Проц В.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_4 винесено постанови від 21.02.2022 року, від 20.04.2022 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 за невиконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року у справі № 759/1382/19.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року у справі № 759/1382/19 та неповернення малолітнього ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 , головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. до Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві подано заяву про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

По вказаному факту відкрито кримінальне провадження № 0000845 та скеровано матеріали кримінального провадження до ТУ ДБР, розташованого у місті Києві.

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, про видачу обмежувального припису, заявниця ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4 , посилалась на те, що заінтересована особа ОСОБА_2 вчиняв неодноразово щодо неї та її сина психологічне насильство, що полягало у переслідуванні її та дитини, безпосереднє викрадення дитини, застосування до заявниці фізичного насильства.

З приводу вказаних обставин вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Було відкрито ряд виконавчих проваджень з приводу невиконання заінтересованою особою ОСОБА_2 судових рішень.

Суд, враховує той факт, що ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають за різними адресами, офіційно розлучені протягом тривалого часу, незважаючи на що, ОСОБА_2 вчинює дії, пов`язані з постійним переслідуванням заявниці та її сином, що підтверджується неодноразовим незаконним відібранням у неї дитини ОСОБА_4 та тривалим утриманням його у себе без повідомлення матері - заявниці ОСОБА_1 того, де саме знаходиться її син, не дивлячись на постановлені судові рішення, що є чинними та саме якими визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з сином ОСОБА_4 за місцем проживання дитини з матір`ю та встановлено обов`язок батька повертати дитину матері після закінчення днів та часів батька, також останньому було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

При цьому, незважаючи на чинні судові рішення, заявниця ОСОБА_1 протягом тривалого часу не мала змоги бачити, чути, виховувати, доглядати за своєю дитиною ОСОБА_4 та відповідно дитина була позбавлена материнського піклування та проживання разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 .

Вказані дії заінтересованої особи ОСОБА_2 розцінюються судом, як переслідування заявниці ОСОБА_1 з її малолітнім сином ОСОБА_4 зі сторони заінтересованої особи, оскільки ОСОБА_1 постійно перебуває у стані емоційного стресу, переживань, дії заінтересованої особи викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та безпеку свого сина ОСОБА_4 , спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та сина через незаконне позбавлення її сина ОСОБА_4 волі.

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, з метою попередження ризику повторного вчинення психологічного насильства та фізичного насильства до заявниці ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_4 , суд вважає, що дієвим обмежувальним заходом впливу на ОСОБА_2 буде заборона наближатися йому на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб; крім того, заборона ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

Щодо вимоги заявниці ОСОБА_1 у забороні ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та з малолітнім ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то в задоволенні цієї вимоги суд вважає за необхідне відмовити, оскільки матеріали справи не містять погроз застосування насильства через засоби зв`язку.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-6 ЦПК України; Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), строком на шість місяців, встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до будь-якого іншого місця перебування постраждалих осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

В решті частини заяви - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: