ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1038/25 Справа № 179/1080/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорна А. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» (далі - СФГ «Ізмаїл») про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 березня 2024 року після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до неї у власність перейшла земельна ділянка площею 3,8500 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0595, що розташована на території Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В березні 2012 року, між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл» було укладено договір оренди земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 на праві власності, кадастровий номер :02:001:0595. Строк дії договору 15 років. Державна реєстрація договору здійснена 12 березня 2012 року. З переходом права власності до неї, як до спадкоємця, переходять усі права та обов`язки орендодавця, передбачені законом та договором оренди земельної ділянки. В 2018 році між ОСОБА_2 та відповідачем була досягнута домовленість про розірвання договору оренди земельної ділянки і в 2018 році земельна ділянка була повернута ОСОБА_2 в самостійне користування. З 2018 року по день смерті ОСОБА_2 самостійно обробляв належну йому земельну ділянку та сплачував встановлений законом земельний податок. Після оформлення спадкових прав вона продовжує самостійно обробляти земельну ділянку. Втім після домовленості про розірвання договору оренди, відповідач державну реєстрацію договору оренди не скасував, а наявність запису оренди в Державному реєстрі речових прав перешкоджає їй, як власнику земельної ділянки, здійснювати розпорядження земельною ділянкою, тому просила суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки без номера від 12 березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл», зареєстрованого Магдалинівським відділом Державного підприємства Центр державного земельного кадастру.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона є власницею спірної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В 2018 році орендні правовідносини попереднього власника та орендаря були припинені за взаємною згодою. Орендар не користувався земельною ділянкою, не сплачував плату та не сплачував передбачені законодавством податки та платежі, пов`язані з орендою земельної ділянки. Попередній власник самостійно сплачував земельний податок. Вказує, що висновок суду про відсутність доказів розірвання договору оренди за взаємною згодою сторін є необґрунтований і суперечить наявним у справі доказам. За 6 років самостійного використання земельної ділянки попереднім власником і нею, як спадкоємцем, відповідач жодного разу не звертався із претензіями щодо самостійного обробітку паю.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2024 року спадкоємцем земельної ділянки, площею 3,8500 га в межах згідно з планом, місце розташування Дніпропетровська область Новомосковський район Личківська (Бузівська) сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0595, є онука ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка площею 3,8500 га, кадастровий номер :02:001:0595, зареєстрована на праві власності 05 березня 2024 року за ОСОБА_1 . Вид іншого речового права - право оренди земельної ділянки, орендодавець ОСОБА_1 , орендар СФГ «Ізмаїл», дата укладання договору 12 березня 2012 року, строк 15 років, дата закінчення дії 12 березня 2027 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав земельна ділянка площею 3,8500 га,кадастровий номер :02:001:0595, зареєстрована на праві власності 05 березня 2024 року за ОСОБА_1 .

Згідно довідки Личківської сільської ради від 19 квітня 2024 року ОСОБА_2 з 2018 року по 2023 рік земельну ділянку площею 3,85 га обробляв самостійно та сплачував земельний податок до Бузівського старостату.

Згідно довідки Личківської сільської ради від 2024 року ОСОБА_1 земельну ділянку обробляє самостійно та сплатила земельний податок.

18 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл» укладено договір оренди земельної ділянки на земельну ділянку площею 3,85. Даний договір зареєстровано Магдалинівським відділом Дніпровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 12 березня 2012 року № 1229.

Згідно п. 2.3 договору договір оренди земельної ділянки укладається терміном на 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Розділом 3 договору (Інші умови) встановлено, що в разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи договір оренди земельної ділянки зберігає чинність для нового власника і повинен бути переукладений відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно розділу умов повернення земельної ділянки орендодавцю договору оренди земельної ділянки передбачено, що після закінчення (припинення) терміну дії договору (у випадку відмови в пролонгації договору шляхом переукладання) чи у разі розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендовану земельну ділянку в стані, придатному для використання за цільовим призначенням і не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав їх в оренду, згідно акту прийому передачі протягом трьох днів.

Згідно договору оренди земельної ділянки у розділі зміна умов договору і припинення його дії передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішення суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання цього договору в односторонньому порядку не допускається.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів, що сторони за згодою сторін розірвали договір оренди земельної ділянки позивачка суду не надала, тому суд прийшов до висновку, що договір оренди земельної ділянки є дійсним, не припиненим та не розірваним, а його дія закінчується лише 12 березня 2027 року, тому вважав, що відсутні підстави для скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (частина перша статті 19 Закону України «Про оренду землі»).

Статтями 125, 126 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У силу приписів ст. 20 цього Закону укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, набрання чинності договором оренди земельної ділянки законодавець пов`язував із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Вказані вище норми законодавства дають підстави для висновку про те, що укладений правочин у формі договору з передачі в оренду земельної ділянки, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, не можна вважати таким, що створює юридичні наслідки для його сторін у вигляді набуття прав та обов`язків стосовно його предмета.

Відповідно до ст. 202 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Порядок державної реєстрації договору оренди був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі».

Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Порядок) визначав процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (п. 1).

Згідно з пунктами 4-6 Порядку Книга записів відкривається та ведеться : у паперовому вигляді - територіальним органом Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - Центр кадастру) в районах, містах обласного (республіканського Автономної Республіки Крим) значення, мм. Києві та Севастополі, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система). Книга записів у паперовому вигляді зберігається у територіальному органі Держкомзему за місцем розташування земельної ділянки. Поля у Книзі записів в електронному вигляді повинні відповідати графам її розділів у паперовому вигляді. У разі невідповідності відомостей Книги записів в електронному вигляді відомостям документа на паперових носіях, на підставі якого внесено такі відомості, перевага надається відомостям, що містяться в документі на паперовому носії. Записи до розділів Книги записів вносяться державною мовою розбірливо, чорнилом чи кульковою ручкою синього або чорного кольору.

Записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі (п. 10).

Згідно з п. 11 Порядку дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Кожному документові, що посвідчує право на земельну ділянку, при здійсненні його державної реєстрації, присвоюється реєстраційний номер (п. 14).

Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220.

У тексті, зокрема, зазначалася інформація про орган, який провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі - реєстраційний напис).

За змістом наведених пунктів Порядку датою державної реєстрації документа (договору), що посвідчує право на земельну ділянку (зокрема, право оренди), є дата внесення запису до розділу Книги записів.

Зазначені дії у наведеній послідовності обов`язково передують вчиненню уповноваженою посадовою особою (державним реєстратором) напису про реєстрацію на документі (договорі), що посвідчує речове право на земельну ділянку і саме на підставі таких дій у державного реєстратора виникає право у межах повноважень вчинити на документі (договорі), що посвідчує речове право (право оренди земельної ділянки), напис про державну реєстрацію, засвідчити його своїм підписом і скріпити печаткою підрозділу.

Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером.

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про державний земельний кадастр» з 01 січня 2013 року Перехідна реєстраційна система припинила функціонування, наявні у ній відомості в автоматизованому порядку перенесено до Національної кадастрової системи.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр базується на принципах об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачали, що укладений договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

На час укладання договору діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174 (втратив чинність 20 серпня 2012 року), відповідно до п.п. 4.2, 4.3, 4.4 державна реєстрація договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. У книзі реєстрації реєструються, в тому числі, договори оренди землі. Книга реєстрації є власністю держави.

Судом встановлено, що відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 1998 року № 2073 факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки було посвідчено Бузівською сільською радою 07 лютого 2011 року за № 366 та даний договір був зареєстрований Магдалинівським відділом Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 12 березня 2012 року за № 01229, тому даний договір набув чинності у відповідності до ст. 18 Закону України «Про оренду землі».

Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка передається в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може містити положень про зміну його умов або припинення договору у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізацією юридичної особи.

Згідно ч. 1 статті 1481 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 1481 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих медіа місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.

Внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 серпня 2009 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та СФГ «Ізмаїл» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав в оренду СФГ «Ізмаїл» земельну ділянку, площею 3,85 га, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Личківської (Бузівської) сільської ради Новомосковського (Магдалинівського) району Дніпропетровської області. Даний договір оренди земельної ділянкизареєстровано Магдалинівським відділом Дніпровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 12 березня 2012 року № 1229.

Згідно умов договору строк дії договору 15 років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Отже, моментом укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05 березня 2024 року позивачка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом набула права власності на земельну ділянку, площею 3,8500 га в межах згідно з планом, місце розташування Дніпропетровська область Новомосковський район Личківська (Бузівська) сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0595.

У зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0595 від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , договір оренди земельної ділянки не припинив свою дію та є чинним, що кореспондується з положеннями ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, у зв`язку з набуттям права власності на земельну ділянку :02:001:0595, позивачка з 05 березня 2024 року набула прав та обов`язків орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл».

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 , зазначала, що підставою для скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки є розірвання договору оренди земельної ділянки на підставі досягнення усної домовленості між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл» та передачі земельної ділянки ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, загалом можна визначити три способи розірвання договору: 1) за згодою сторін; 2) за рішенням суду; 3) у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі чи частково, якщо таке право встановлено договором або законом.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що договір оренди земельної ділянки зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2012 року, номер запису 53985962 (а.с.8) та договір є дійсним до 12 березня 2027 року.

Умовами договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Вказане свідчить, що умовами укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки не передбачено можливості його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, необхідна лише згода сторін або рішення суду про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Суд зазначає, що домовленість, тобто факт згоди обох сторін на розірвання договору оренди земельної ділянки вимагає вільного волевиявлення сторони щодо його розірвання. Згода обох сторін є підставою для розірвання договору, а домовленість сторін, що об`єктивується через здійснення двостороннього правочину є шляхом (або способом) розірвання договору.

Процедура укладання договору про розірвання договору є простою: одна сторона (ініціатор) надсилає оферту - повідомлення про намір укласти угоду, інша сторона, погодившись з офертою, прийняття акцепту формально висловлює готовність до договору. Потім оформлюється сама угода, де приймається умова розірвання договору.

Тобто, у разі розірвання договору за згодою сторін таке розірвання оформлюється письмовою угодою про розірвання, яку підписують обидві сторони.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що договір оренди земельної ділянки було розірвано за згодою сторін. При цьому заперечення іншої сторони орендаря - відповідача свідчить, що останній не погоджується на розірвання, тобто відсутня взаємна згода сторін на розірвання цього договору.

Доводи позивачки про те, що відповідач повернув земельну ділянку, суд не бере до уваги, оскільки згідно умов договору передбачено, що орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендовану земельну ділянку згідно акту прийому-передачі протягом трьох днів. Позивачкою не було надано суду акту прийому-передачі про повернення земельної ділянки.

Колегія суддів не бере до уваги довідки Личківської сільської ради, на які посилається позивачка, як на доказ того, що договір оренди земельної ділянки було між сторонами розірвано за згодою сторін, оскільки дані довідки не є належними та допустимими доказами саме розірвання договору оренди за згодою сторін та передачі земельної ділянки.

Будь яких інших доказів позивачкою суду не надано.

Отже, належних та допустимих доказів, що сторони за згодою сторін розірвали договір оренди земельної ділянки та земельна ділянка була повернута позивачка суду не надала.

За таких обставин, враховуючи, що належних та допустимих доказів, що сторони за згодою сторін розірвали договір оренди земельної ділянки позивачка суду не надала, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної ділянки є дійсним, не припиненим та не розірваним, а його дія закінчується лише 12 березня 2027 року, тому колегія суд вважає, що відсутні підстави для скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 року.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: