ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1181/25 Справа № 211/3254/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 211/3254/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області,відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (надалі АТ «Акцент-Банк») про відшкодування моральної шкоди у справі про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 10 січня 2021 року, невідомими їй особами, було здійснено несанкціоноване зняття коштів з її кредитної картки, після чого вона негайно, 11 січня 2021 року звернулась до відділення банку з відповідною заявою.

Однак, керівництво банку почало вимагати від неї погашення боргу, укладення договору реструктуризації неіснуючого боргу, у зв`язку з чим вона постійно піддавалася психологічному тиску зі сторони відповідача. При чому банк спочатку повідомив її про визнання договору шахрайським і недійсним, а через 2,5 місяця відмовився від свого ж рішення, посилаючись на збій програми.

Позивач звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів та зобов`язання вчинення дій та рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року у справі № 211/4955/23, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, її вимоги було задоволено.

Спроби банку оскаржити її позов в суді апеляційної інстанції є грубим порушенням норм законодавства і тлумачення судової практики, їх свідоме спотворення, безпідставне тлумачення на користь своєї помилкової позиції. Її, як боржника, внесли, безпідставно, за ініціативою банку, до реєстру боржників Бюро кредитних історій, що позбавило її можливості купувати товари в кредит протягом 2021-2024 років, також незаконно передали її особисті дані та її чоловіка ОСОБА_2 в колекторську організацію, їм постійно телефонували колектори з погрозами, у тому числі надіслати додому виїзну групу з метою вилучення майна. Такі протизаконні дії керівництва банку доставляло їй значні моральні страждання та вводило в стресовий стан, що негативно відбивається на її фізичному та моральному стані. Відповідачем безпідставно було збільшено кредитні ліміти на її картці без її повідомлення, що суперечить існуючій банківській практиці, у результаті вказаний дій відповідача у 2021 році на нервовому ґрунті та у зв`язку з постійними стресами від дзвінків колекторів, у неї відбулося загострення хронічного захворювання щитовидної залози, що вимагало термінового хірургічного втручання та було зроблено у травні 2021 року.

Позивач зазначила, що вказаний позов пов`язаний безпосередньо з порушенням її прав, оскільки раніше її позов було задоволено рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 12 лютого 2024 року у справі № 211/4955/23.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 55 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги та доповнень до апеляційної скарги зазначено, що при розгляді справи судом було значно порушено терміни розгляду справ, встановлені ст. 210 ЦПК України.

Апелянт вказує на те, що моральну шкоду їй спричинено діями банку, які фактично були тиском на неї упродовж 2021-2023 років, що в результаті вплинуло на загострення хронічного захворювання щитовидної залози, що вимагало термінового хірургічного втручання та було зроблено у травні 2021 року. Крім того, позивач та її чоловік постійно отримували погрози колекторів у вигляді телефонних дзвінків, при цьому суд не прийняв до уваги вказані факти, а підтвердити вказані факти позивач позбавлена можливості, через заборону приватними особами запису телефонних розмов та їх розповсюдження. Позивач намагалась отримати роздруківки телефонних дзвінків, однак мобільним оператором їй було відмовлено з посиланням на те, що така інформація надається за ухвалою суду.

Апелянт наполягає на тому, що протизаконні дії керівництва банку доставляло їй значні моральні страждання та вводило в стресовий стан, що негативно відбивається на її фізичному та моральному стані.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2024 року у справі № 211/4955/23 (провадження № 2/211/336/24) позов ОСОБА_1 до АТ «Акцент Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, задоволено. Зобов`язано АТ «Акцент-Банк» провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку із несанкціонованими операціями 10 січня 2021 року, шляхом зменшення тіла кредиту на суму 21 040 грн. Зобов`язано АТ «Акцент-Банк» провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року до 03 серпня 2023 року нарахованих банком відсотків за користування кредитними коштами на заборгованість в частині операцій від 10 січня 2021 року, на суму 21 040 грн в рахунок погашення тіла кредиту.

Згідно встановлених у справі № 211/4955/23 (провадження № 2/211/336/24) обставин, АТ «Акцент-Банк» було надано заяву, в якій повідомлено, що банком було проведене службове розслідування щодо аналізів операцій по карткам клієнтів та логувань, відносно ймовірної групи осіб одним з постраждалих клієнтів банку є ОСОБА_1 . При проведенні перевірки пристроїв, що використовувалися при операціях клієнта, що звертався до банку, було отримано список клієнтів (з пробами логувань на них), серед яких є клієнт ОСОБА_1 . В зв`язку з перевіркою пристроїв та логувань була встановлена ймовірна вищезгадана група шахраїв, яка використовувала дублікати сім карт клієнтів, в тому числі і ОСОБА_1 .

У вказаній справі № 211/4955/23 відповідач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Натомість надано заяву щодо службового розслідування та виявлено групу шахраїв, які використовували дублікати сім карт клієнтів, в тому числі і ОСОБА_1 .

Суд також при розгляді справи № 211/4955/23 врахував звернення позивача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчили про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд також при винесенні рішення у справі № 211/4955/23 виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у справі про захист прав споживачів, позивач посилалась на заподіяння їй моральної шкоди в результаті протизаконних дій керівництва відповідача протягом 2021-2024 років.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не довела обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема те, що їй було завдано таку шкоду, не обґрунтувала її розмір й причинний зв`язок між шкодою й діями відповідача, при цьому судом не встановлено винних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача їй завдано моральних страждань, про що правильно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи судом було значно порушено терміни розгляду справ, встановлені ст. 210 ЦПК України, оскільки вказане порушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що моральну шкоду їй спричинено діями банку, які фактично були тиском на неї упродовж 2021-2023 років, що в результаті вплинуло на загострення хронічного захворювання щитовидної залози, що вимагало термінового хірургічного втручання та було зроблено у травні 2021 року оскільки доводи, викладені позивачем у тексті позовної заяви щодо неправомірний дій відповідача (погроз, телефонних дзвінків колекторів, неможливості оформлення кредитів у зв`язку з неправомірними діями відповідача, тощо), не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Згідно наданої до суду позивачем в якості доказу виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 11343, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 24 травня 2021 року по 28 травня 2021 року, з її слів лікарю, вона хворіє протягом 11 років, періодично не лікувалась та не обстежувалась, у 2021 році почала відмічати ламкість зубів. При контрольному УЗД ЩЗ та гормонів ПЩЗ виявлено збільшення вузлів та діагностовано первинний гіперпаратиреоз. 25 травня 2021 року було проведено операцію. Наявність тривалої хвороби ОСОБА_1 та її загострення (при цьому згідно тексту виписки позивач періодично не лікувалась та не обстежувалась) не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди за відсутності причинно-наслідкового зв`язку.

Посилання апелянта на те, що вона намагалась отримати роздруківки телефонних дзвінків, однак мобільним оператором їй було відмовлено з посиланням на те, що така інформація надається за ухвалою суду також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки будучи обізнаною про те, що інформація щодо телефонних дзвінків надається за ухвалою суду, відповідного клопотання про витребування доказів в рамках даної справи не заявляла.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: