КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3147/2025 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/5575/24

15 cічня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вдовики Олени Миколаївни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Цуранова А.Ю., у цивільній справіза позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

В обгрунтування позовних вимог зазначало, що АТ «СГ «ТАС» з ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №F0-00871596. Предметом договору страхування було страхування транcпортного засобу Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Зазначало, що 12.02.2021 року о 13:55 год. в м. Києві по вул. Дмитрівська, 80 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу Асига, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вказувало на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2021року (справа № 761/6778/21) відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП. У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується вказаною постановою.

Зазначало, що враховуючи наявність договору страхування, водій пошкодженого автомобіля Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання події.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та ремонтну калькуляцію № 04320_42 від 18.03.2021 року, відповідно до якої вартість ремонту склала 118 496,35 грн.

У зв`язку із зазначеним, позивачем, на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від власника та зібраних документів складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 09844/42/921 від 05.04.2021 року на суму 106496,35 грн., з якої 28560,00 грн. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 77936,35 грн. було виплачено, що підтверджується платіжними дорученнями № 173365 від 07.04.2021 року.

Вказувало на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, з огляду на що позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

Зазначало, що розмір витрат на виплату страхового відшкодування складає 106 496, 35 грн., при цьому МТСБУ покрито частину шкоди на суму 81 801, 08 грн., а отже залишок заборгованості що підлягає стягненню із відповідача, складає: 24 695, 27 грн.=106 496, 35 грн -81 801, 08 грн.

З урахуванням викладеного просило суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» 24 695, 27 грн та судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2024 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі 24 695,27 грн.

Компенсовано Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вдовика Олена Миколаївна подала апеляційну скаргу в якій просила рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим що, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Страхова група «ТАС», суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, неповно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, невірно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає що, спираючись на п. 36.4 ст. 36 та пп."а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як підставу для задоволення позову , суд проігнорував норми абз.2 того самого п.36.4 ст. 36 Закону, а саме: Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Вказує на те, що посилання суду на Положення про централізований резервний фонд захисту потерпілих у ДТП в якому, на думку суду, аналогічно підтверджується виключення можливості компенсації МТСБУ витрат страховика за шкоду, заподіяну з вини осіб, які не застрахували цивільно-правову відповідальність. Але, саме в даному Положенні і зазначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 ст. 13 Закону. Однак, суд першої інстанції розтлумачив дану норму не на користь відповідача.

Зазначаючи що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування, що передбачено п. 41.3 ст. 41 Закону, суд першої інстанції вкотре проігнорував пп г п. 41.1 ст. 41 Закону. Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ 41.1. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

Звертає увагу суду, що відповідачем було подано відзив на позов в якому було обгрунтовано, що відшкодування страхової суми лягає на плечі МТСБУ, а ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Однак позивач, подавши відповідь на відзив, звернув увагу на строки позовної давності, а щодо інших заперечень, викладених у відзиві, не навів жодного аргументу на свою користь.

Вважає, що судом першої інстанції не було достатньо досліджено такий доказ позивача, як квитанція про сплату частини страхового платежу МТСБУ на користь позивача, що в свою чергу підтверджує той факт, що МТСБУ є належною стороною у відшкодуванні шкоди, що була завдана відповідачем . Протилежного позивач не довів.

Зазначає, що МТСБУ прийняло рішення та сплатило відшкодування у розмірі 81801,08грн., тобто, в межах ліміту відповідальності та мало можливість здійснити наступну доплату, яка б теж не перевищувала ліміт відповідальності (130000грн).

Враховуючи вище зазначені вимоги закону, оскільки відповідач, будучи інвалідом війни, в момент ДТП керував власним транспортним засобом на законних підставах, у нього відсутній обов`язок відшкодовувати матеріальну шкоду. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є зазначена особа, проводить МТСБУ.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апелянт вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 24695,27грн. є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, 10 грудня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00871596 згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Audi Q5», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску ( а.с.23).

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року 12.02.2021 р. о 13:55 год. в м. Києві по вул. Дмитрівська, 80 відбулася дорожньо- транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 та транспортного засобу Асига, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. на користь держави.( а.с.8-9).

Встановлено, що 25 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «СГ «ТАС» за страховим випадком, що стався 12 лютого 2021 року.( а.с. 18).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 04320_42 від 18.03.2021 вартість ремонту Audi Q5, д.н. НОМЕР_1 становить 118 496, 35 грн.

Відповідно до страхового акту № 09844/42/921 від 05.04.2021 року позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 106 496, 35 грн з яких 28 560 грн.- сума несплачених страхових платежів, а отже сума що належить для виплати 77 936, 35 грн. ( а.с. 24).

Відповідно до платіжної інструкції № 173365 від 07.04.2021 року АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за договором № FO-871596 від 10.12.2020 на користь ОСОБА_2 у розмірі 77 936, 35 грн. ( а.с. 31).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована.( а.с. 7).

МТСБУ було здійснено виплату у розмірі 77 936, 35 грн. та 3 864, 73 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №1031954 від 30.06.2021 року, та №1030716 від 28.05.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», суд першої інстанції виходив із того, що зважаючи на те, що страховиком у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що виплаченої МТСБУ суми недостатньо для покриття збитків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суд у першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадку, якщо виявиться, що винний водій не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто не укладав договору зі страховою, або не поновлював такий договір після його закінчення, то відшкодування за такого водія виплачує МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Пункт 9.4. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату уклад договору та зазначені в договорі страхування.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пункт 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.».

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СГ «ТАС » після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язані.

Як було встановлено судом, відповідно до страхового акту № 09844/42/921 від 05.04.2021 року позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 106 496, 35 грн з яких 28 560 грн.- сума несплачених страхових платежів, а отже сума що належить для виплати 77 936, 35 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 173365 від 07.04.2021 року АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за договором № FO-871596 від 10.12.2020 на користь ОСОБА_2 у розмірі 77 936, 35 грн. ( а.с. 31).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 ( винної особи) на момент ДТП не була застрахована.( а.с. 7).

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 106).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Як встановлено судом, МТСБУ здійснено виплату на користь ПАТ «СГ «ТАС» у розмірі 77 936, 35 грн. та 3 864, 73 грн., що в загальному розмірі становить 81 801, 08 грн. та підтверджується платіжними інструкціями №1031954 від 30.06.2021 року, та №1030716 від 28.05.2021 року.

Звертаючись до суду із позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» зазначало, що розмір витрат на виплату страхового відшкодування складає 106 496, 35 грн., при цьому МТСБУ покрито частину шкоди на суму 81 801, 08 грн., а отже залишок заборгованості що підлягає стягненню із відповідача, складає: 24 695, 27 грн.=106 496, 35 грн -81 801, 08 грн., однак колегія суддів вважає, що такі вимоги не грунтується на вимогах законодавства з огляду на наступне.

За положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. До страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Оскільки відповідальність відповідача обмежується виплаченим страховим відшкодуванням (фактичні витрати), - підстави покладення на відповідача - ОСОБА_1 відповідальності за не отримані позивачем доходи у вигляді страхового платежу, який за договором про добровільне страхування мав сплатити страхувальник (потерпіла в ДТП особа), відсутні.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ПАТ «СГ «ТАС», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, задоволенню не підлягають.

Отже, доводи представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Врахувавши підстави звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до закону та задоволення його апеляційної скарги, керуючись вимогами частини 6 статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судового збору у розмірі 4 542 грн в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 22, 629, 993, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 6, 8, 27 Закону України « Про страхування», ст. ст. 9, 13, 29, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 141, 263, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вдовики Олени Миколаївни задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 542 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: