УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 504/3085/20

провадження № 61-17178сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В.,

Фаловської І. М., Червинської М. Є.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у складі судді Барвенко В. К. та постанову Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, застосування наслідків недійсного правочину, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності з визначенням часток,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук О. С., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, застосування наслідків недійсного правочину, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності з визначенням часток.

Позов мотивований тим, що з 2008 року до початку вересня 2020 року

вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, від цих відносин у них народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2012 році вона набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:2890, площею 0,1200 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

У 2014 році вона зі своїм цивільним чоловіком - ОСОБА_5 розпочали будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. Зведення житлового будинку фактично було завершено наприкінці 2015 року-початку 2016 року,

а з початку 2018 року почалося внутрішнє оздоблення будинку. В їх родини виникли істотні фінансові труднощі, які були пов`язані з будівництвом вказаного будинку,

у 2018 році ними прийнято спільне рішення розпочати продаж незавершеного будівництвом будинку разом з земельною ділянкою.

Вона працювала на трьох роботах, її чоловік постійно був у відрядженнях по роботі, тому часу для вирішення юридичних питань щодо продажу будинку у них не було. Унаслідок вищевказаних обставин, 01 вересня 2018 року вона надала довіреність на право продажу вказаної земельної ділянки рідній сестрі свого цивільного чоловіка - ОСОБА_1 . Проте, продаж будинку виявився ускладненим через не введення його до експлуатації.

Станом на кінець грудня 2019 року житловий будинок був повністю готовий для проживання і їх родина переїхала мешкати в цей будинок. Наприкінці літа 2020 року відносини у родині погіршились, вона почала орендувати квартиру, забрала дітей та проживала окремо від чоловіка.

07 вересня 2020 року у нотаріуса вона дізналась про те, що 20 жовтня 2018 року ОСОБА_1 здійснила відчуження земельної ділянки на користь своєї

та ОСОБА_5 матері - ОСОБА_2 . Продаж земельної ділянки відбувся за 295 300 грн.

Проте вона грошових коштів не отримувала, крім того, вони мали намір відчужити, у тому числі будівлі не звершеного будівництва.

При укладенні цього правочину існувала зловмисна домовленість направлена на те, щоб позбавити її та дітей права на земельну ділянку і незавершене будівництвом домоволодіння.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 10 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 , яка діяла від її імені на підставі довіреності від 01 вересня 2018 року, та ОСОБА_2 , зареєстрований у реєстрі під номером 2004;

- застосувати наслідки недійсності правочину;

- встановити що вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва зведений у період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- визнати незавершене будівництво (житловий будинок) об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада

2021 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений

20 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 01 вересня 2018 року, та ОСОБА_2 , зареєстрований у реєстрі під номером 2004. Застосовано наслідки недійсності правочину,

повернуто земельну ділянку з власності ОСОБА_2 у власність

ОСОБА_4 . Роз`яснено, що відповідно до абзаців 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться на земельній ділянці яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , зведений у період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 , відчужила за договором купівлі-продажу спірну земельну ділянку своїй матері - ОСОБА_2 , за ціною, яка не відповідає її ринковій вартості станом на момент вчинення оспорюваного правочину, у той період часу, коли подружні стосунки позивача з ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_2 та рідним братом ОСОБА_1 , погіршилися.

Повірена ОСОБА_1 приховала від нотаріуса наявність незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці. Довіритель ОСОБА_4 зазначений правочин не схвалювала й грошових коштів від продажу своєї земельної ділянки ОСОБА_4 не отримувала. Оспорюваний правочин був вигідний лише одній стороні договору, відбулось переоформлення спірного майна, яке у майбутньому могло би бути предметом поділу майна, набутого за час фактичних шлюбних відносин чоловіка та жінки.

ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_4 за довіреністю, продаючи земельну ділянку позивача своїй матері, усвідомлювала, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для довірителя. Таким чином, у цьому випадку наявні ознаки використання сторонами оспорюваного правочину «права на зло».

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність умислу у діях представника ОСОБА_4 , домовленості сторін оспорюваного договору з метою переслідування власних інтересів родини ОСОБА_8 у цілому, усупереч інтересам ОСОБА_4 . За таких обставин, районний суд зробив висновок про визнання недійсним оспорюваного договору та застосував наслідки недійсності правочину, повернувши земельну ділянку з власності ОСОБА_2 у власність

ОСОБА_4 .

Оскільки наявність незавершеного будівництвом житлового будинку станом на 2014-2015 роки документально доведена інформаційним висновком від 02 лютого 2021 року центру експертних досліджень «АРІАДНА», факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у цей період сторонами не заперечувався, суд першої інстанції задовольнив вимогу у частині встановлення факту, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) зведений у період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги у частині визнання об`єкту незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться на спірній земельній ділянці, об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки позивачем не надано ні технічного паспорту на незавершене будівництво, ні висновку про ступінь готовності об`єкту до експлуатації.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу

ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки залишено без змін. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення факту будівництва на земельній ділянці у період проживання ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4

до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про встановлення факту будівництва на земельній ділянці у період проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу та зобов`язання ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку у власність позивача, оскільки ОСОБА_1 відчужила від імені ОСОБА_4 спірне нерухоме майно з порушенням прав останньої, оскільки повіреним укладено оспорюваний правочин не в інтересах ОСОБА_4 .

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та вказав, що відповідачі реалізували своє право на доступ до суду, надали письмові пояснення, представник ОСОБА_2 приймав участь в останньому судовому засіданні та надав також усні пояснення. Твердження ОСОБА_1 про те, що її було обмежено у доступі до правосуддя у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи

є необґрунтованим, оскільки в клопотанні було зазначено про зайнятість її представника в іншому судовому засіданні. Будь-яких доказів з цього приводу не надано. Крім того, ОСОБА_1 мала можливість прийняти участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, водночас таким правом не скористалася.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимоги про встановлення факту будівництва на земельній ділянці у період проживання ОСОБА_4

та ОСОБА_5 , дійшов висновку про те, що позивачкою у цій частині обрано неефективний спосіб захисту прав, оскільки до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно, як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Посилався на постанови Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 18 листопада

2015 року у справі № 6-388 цс 15.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючисьна неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючисьна неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Комінтернівського районного суду Одеської області. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено частину другу статті 389 ЦПК України, частину третю статті 411 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у вищевказаній справі. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено частину другу статті 389 ЦПК України,

частину третю статті 411 ЦПК України.

У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року вищевказану справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга представникаОСОБА_2 - ОСОБА_3 мотивована тим, що суди у порушення вимог закону не звернули уваги на те, що позивачем добровільно видано нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено представника розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Видаючи довіреність, позивач усвідомлювала, що наділила представника ОСОБА_1 правом продажу земельної ділянки будь-якій особі на умовах, визначених повіреним на власний розсуд. Факт видачі зазначеної довіреності на розпорядження земельною ділянкою позивачем не оспорюється. Довіреність була чинною на день укладення договору купівлі-продажу та була відкликана лише в 2020 році. Позивач не повідомляла про втрату своїх правовстановлюючих документів, а віддала оригінали документів на земельну ділянку ОСОБА_1 для здійснення продажу спірної земельної ділянки, що свідчить про її намір вчинити саме продаж такого майна.

Факт продажу нерухомого майна представником ОСОБА_1 своїй матері за заниженою, як вважає позивач, вартістю не доводить наявність зловмисної домовленості між вказаними особами, що узгоджується з відповідними правовими висновками Верховного Суду. Крім того, належними доказами підтверджено, що вартість спірної земельної ділянки становить 295 300 грн. До компетентних органів будь-яких заяв від позивача щодо незгоди з вартістю майна подано не було.

Сам по собі факт родинних відносин сторін правочину у спірних правовідносинах не свідчить про його недійсність. Позивачем не доведено, що відповідачі отримали особисту вигоду від укладення оспорюваного правочину. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, також не є підставою для визнання його недійсним.

У справі відсутні докази наявності злочинного умислу щодо спірної земельної ділянки зі сторони ОСОБА_1 та отримання нею вигоди у зв`язку з укладанням оспорюваного договору.

Крім того, суди не встановили негативних наслідків для довірителя ОСОБА_4 , оскільки її незгода щодо укладеного правочину купівлі-продажу полягає у тому, що у неї була відсутня воля на відчуження земельної ділянки, проте це не є підставою для визнання довіреності недійсною.

Позивачем отримано 10 000 доларів США за продаж земельної ділянки, які було передано особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що не заперечує позивач. У справі наявна виписка із банківського рахунку, яка свідчить, що позивач додатково отримувала кошти за земельну ділянку.

ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, яка згідно з умовами договору передала кошти та отримала земельну ділянку. Судами не враховано, що позивач із сім`єю проживала у квартирі, а перейшла проживати у будинок лише наприкінці 2019 року, тобто після того, як ОСОБА_2 побудувала на спірній земельній ділянці будинок. ОСОБА_2 не були оформлені документи на цей будинок, оскільки позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що не можуть визнаватися недійсними правочини за правилами статті 232 ЦК України, вчинені представником з перевищенням повноважень, оскільки необхідною ознакою правочину, вчиненого унаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, є те, що представник діє в межах наданих йому повноважень. Тому

суд фактично задовольнив позов на підставі двох взаємовиключних між собою підставах.

Наданий до суду першої інстанції позивачем, як доказ існування об`єкту незавершеного будівництва на спірній земельній ділянці, лист від 08 лютого

2021 року № 1021-21 не містить відомостей щодо його засвідчення, способу отримання.

Інформаційний висновок центру експертних досліджень «АРІАДНА» від 02 лютого 2021 року не є належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, він не є висновком експерта.

Суд першої інстанції не мав права закривати 08 квітня 2021 року підготовче провадження, оскільки у вказану дату представником позивача була подана відповідь на відзив без підтвердження відправки її копії сторонам. Представники відповідачів, адвокати Лисогор В. В. та Радулов В. В. з`явились у судове засідання у призначений час, але у приміщення суду допущені не були працівниками суду у зв`язку із карантинними заходами.

Отже, відповідачі були позбавлені можливості подати свої заперечення на відповідь на відзив. Судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального законодавства щодо складання повного тексту оскарженої постанови, а саме постанова ухвалена 05 жовтня 2023 року, а повний текст складено майже

через 1 місяць - 03 листопада 2023 року.

Касаційна скарга ОСОБА_9 мотивована тим, що позивачем добровільно видано нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено представника розпоряджатися спірною ділянкою. Видаючи довіреність, позивач усвідомлювала, що наділила представника ОСОБА_1 правом продажу земельної ділянки будь-якій особі на умовах, визначених повіреним на власний розсуд. Факт видачі зазначеної довіреності на розпорядження земельною ділянкою позивачем не оспорюється. Позивач не повідомляла про втрату своїх правовстановлюючих документів, а віддала оригінали документів на земельну ділянку ОСОБА_1 для здійснення продажу спірної земельної ділянки, що свідчить про її намір здійснити продаж ділянки.

Відсутні належні докази існування між відповідачами злочинного умислу щодо земельної ділянки та отримання ними будь-якої вигоди у зв`язку із укладанням оспорюваного договору.

Позивач отримала грошові кошти за відчужену земельну ділянку. На спірній земельні ділянці будинок побудовано саме ОСОБА_2 , хоча вона і не оформила на нього документи.

Не можуть визнаватися недійсними правочини на підставі положень статті 232 ЦК України, вчинені представником з перевищенням повноважень, оскільки необхідною ознакою правочину, вчиненого унаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, є те, що представник діє в межах наданих йому повноважень.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому фактично підтримала доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

У січні 2024 року ОСОБА_2 подала відзив, в якому фактично підтримала доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

У січні 2024 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук О. С. подала відзив, в якому фактично підтримала доводи касаційних скарг ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року

у справі № 182/3593/17 (провадження № 61-14937св19).

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові, викликана тим, що колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про те, що при визнанні недійсним договору купівлі-продажу суд апеляційної інстанції, з посиланням на статтю 232 ЦК України, вважав, що ОСОБА_2 діючи на підставі довіреності, відчужила за договором купівлі-продажу квартиру, при цьому довіритель ОСОБА_1 зазначений правочин не схвалював, грошових коштів від продажу своєї квартири не отримував. ОСОБА_2, як представник ОСОБА_1 за довіреністю від 25 вересня 2012 року, продаючи квартиру позивача своєму чоловікові - відповідачу ОСОБА_4, усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_1 та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для довірителя.

Крім того, ціна квартири, визначена у договорі купівлі-продажу, не відповідає її ринковій вартості, що підтверджується довідкою суб`єкта оціночної діяльності, який попередньо оцінив квартиру у 288 000 грн.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, які були оцінені судом апеляційної інстанції, свідчить про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_2, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1, з іншою особою її чоловіком ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором передані не були.

Наведене давало суду апеляційної інстанції підстави для висновку щодо наявності умислу представника, домовленості сторін оспорюваного договору для переслідування власних інтересів всупереч інтересам ОСОБА_1.

Проте, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі

№ 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18), на яку є посилання в касаційних скаргах, зазначено, що: «відповідно до тлумачення статті 232 ЦК України під зловмисною домовленістю потрібно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, яку представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тож в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. Для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї зі сторін правочину діяв представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 623/2518/17 (провадження № 61-22897св18), на яку є посилання в касаційних скаргах, зроблено висновки, що: «для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України потрібно встановити умисел у діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості будь-яку вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Для задоволення позову за статтею 232 ЦК України потрібно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Критерій «зловмисність» не залежить від того, чи був спрямований умисел повіреного на власне збагачення чи завдання шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розбіжність між волею довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя».

Обов`язковими ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисної змови між представником потерпілої сторони правочину і другою стороною з метою отримання власної або обопільної вигоди;

2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень (див. постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 541/2700/16-ц (провадження № 61-46787св18), від 08 лютого 2021 року у справі № 727/10189/17 (провадження № 61-17554св19)).

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 161/20878/19 (провадження № 61-11856св21) зауважено, що для задоволення позову

згідно зі статтею 232 ЦК України має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли від імені продавця діє представник (мати відповідача), саме по собі не свідчить, що мала зловмисна домовленість представника із іншою стороною - покупцем (син представника)

(див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц (провадження № 61-30808св18).

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив про необхідність відступлення від висновків,викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 182/3593/17 (провадження № 61-14937св19), і зробити висновок про те, що укладення договору купівлі-продажу в ситуації, коли від імені продавця діє представник, із іншою стороною - покупцем (родичем представника продавця) саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з покупцем, умислу представника, домовленості сторін оспорюваного договору для переслідування власних інтересів всупереч інтересам продавця.

Не отримання продавцем коштів за договором купівлі-продажу, укладеного продавцем від імені якого діяв представник, не свідчить про недійсність договору, оскільки невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним.

Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції

принципово різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих самих правовідносин, різне застосування положень закону, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

З огляду на викладене, касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, застосування наслідків недійсного правочину, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності з визначенням часток за касаційними скаргами ОСОБА_1 та представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Б. І. Гулько

Судді: А. І. Грушицький

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська