Номер провадження: 22-ц/813/936/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Луняченко В.О. 28 грудня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 5540,00 грн. за кредитним договором №4746910 від 09.09.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ « Авентус Україна», з урахуванням правил надання коштів у позику, розміщених на сайті, уклав договір, за яким отримав 20000 грн. на строк 30 днів, з можливістю продовження вказаного строку згідно умов договору. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та оплати процентів за користування коштами відповідач не виконував, у зв`язку із чим станом на 22.09.2023 року виникла заборгованість за тілом кредиту розмірі 20000,00 грн., та за нарахованими процентами у розмірі 35340,00 грн. Також позивачем були нараховані інфляційні витрати у розмірі 11621,40 грн. та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 2488,03 грн.

Враховуючи, що згідно договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, укладеного між кредитодавцем ТОВ « Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», останнє отримало право вимоги по вказаним вище кредитним зобов`язанням.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту розмірі 20000,00 грн., за нарахованими процентами у розмірі 35340,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 11621,40 грн, 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 2488,03 грн., та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено право позивача на захист, та не враховано, що станом на сьогоднішній день ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано недійсними, несправедливими чи недобросовісними.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2021 року між ТОВ « Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4746910 про надання останньому споживчого кредиту у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів, із процентною ставкою 1,9% у день.

При цьому, п. 4.2 Договору №4746910 від 09.09.2021 року передбачена можливість пролонгації договору за ініціативою споживача шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менш суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариства може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій (шляхом направлення текстового повідомлення про погодження нового строку), та/або згідно п. 4.3 Договору при наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту та відсутності пропозиції Споживача автоматично на один календарний день але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль.

Згідно картки обліку Договору, споживачем були здійснені платежі по кредиту 05.10.2021 року у сумі 5130,00 грн., 31.10.2021 року у сумі 9880,00 грн., 23.11.2021 року у сумі 8740,00 грн. Розрахунок заборгованості розраховано станом на 24.02.2022 року у розмірі 55340 грн., з яких за період з 24.11.2021 року нараховані 35340,00 грн. процентів.

Згідно договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, укладеному між кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Фінтранс Україна» остання отримала право вимоги по вказаним вище кредитним зобов`язанням.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзацом 2. ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року.

Матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що 09.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 4746910 про надання останньому споживчого кредиту у розмірі 20000,00 грн .

Згідно положень ч .1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 4 розділу договору №4502395 від 09.09.2021 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено:

- за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) Договору; або

- в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Пунктом 4.2.2 Кредитного договору визначено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів:

- перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або

- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

09.09.2021 року відповідачу було надано кредит в сумі 20000,00 грн. строком на 30 днів за зниженою процентною ставкою 0,95 % в день.

У зв`язку із наявними погашеннями споживачем заборгованості 21.10.2021 року на суму 9880 грн. та 23.11.2021 року на суму 8740 грн., відбувалось продовження дій договору відповідно до 28.11.2021 року, а потім до 23.12.2021 року зі стандартної процентною ставкою 1,90% в день, а після невиконання 23.12.2021 року ОСОБА_1 своїх зобов`язань по сплаті процентів, на підставі п. 4.3, Договір було автопролонговано на 90 календарних днів.

У випадку, якщо ОСОБА_1 не бажав продовжувати строк користування кредитом, він зобов`язаний був вчинити одну з дій, які визначені п.4.2.2 договору, оскільки в іншому разі здійснений позивачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом, а тому строк користування кредитом було пролонговано товариством ще на 30 днів, до 23.12.2021 року.

Порядок автопролонгації строку кредиту визначає, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2.-4.2.4 Договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1. Договору)

Так, останнім днем дії кредитного договору був 23.12.2021 року, проте відповідач не здійснив оплату за кредитним договором ні по прострочених зобов`язаннях по процентах, ні по прострочених зобов`язаннях по кредиту, тому, враховуючи п. 4.3.1 договору, строк користування кредитом було автопролонговано на 90 календарних днів поспіль (максимальний термін автопролонгації), оскільки у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом. Крім того, відповідно до картки обліку договору щодо боржника ОСОБА_1 вбачається, що товариство не здійснювало жодних додаткових нарахувань після 24.02.2022 року.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів доходить висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками є належним чином доведеними та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» заборгованість за тілом кредиту розмірі 20000,00 грн., та за нарахованими процентами у розмірі 35340,00 грн., а всього - 55340,00 грн.

Необгрунтованими при цьому є висновки суду першої інстанції про те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, факт отримання відповідачем грошових коштів згідно умов Договору.

Колегія суддів зазначає, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що переказ грошових коштів за Договором № 4746910 від 09.09.2021 року було здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 особисто вказано у заяві на отримання кредиту, а також зазначено у Кредитному договорі.

Крім того, ОСОБА_1 не спростовує факт укладення ним кредитного договору №4746910 від 09.09.2021 року.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, що також є доказом отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також визнання останнім умов кредитного договору №4746910 від 09.09.2021 року.

Одночасно, безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про необхідність стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 11621,40 грн. та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 2488,03 грн.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що 07.12.2023 року до суду першої інстанції представником ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач відмовився від вимог про стягнення інфляційних витрат в сумі 11621,40 грн. та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 2488,03 грн., і дана заява була прийнята судом.

Таким чином, оскільки стягнення інфляційних витрат та 3% річних не є предметом розгляду даної справи, то такі вимоги не можуть бути задоволені судом апеляційної інстанції.

Щодо витрат позивача на надання професійної правничої допомоги.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. було укладено договір №10/07-2023 про надання правничої допомоги

Згідно Звіту про надання правової допомоги від 21.09.2023 року - збір та аналіз документів, складення позову та подання позову до суду, зайняло у адвоката 10 годин та оцінено у розмірі 10000 грн. (а.с.68).

Платіжним дорученням №947 від 21.09.2023 року підтверджується оплата правничої допомоги у розмірі 10000 грн (а.с.50).

Крім того, 07.07.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. було укладено договір №07/07-2022 про надання правничої допомоги.

Згідно Звіту про надання правової допомоги від 10.01.2024 року - складання апеляційної скарги та подача відзиву на апеляційну скаргу, зайняло у адвоката 4 години та оцінено у розмірі 8000 грн. (а.с. 179).

Однак, колегія суддів зазначає, що оскільки адвокат Крюкова М.В. є представником інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», та остання не могла подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в інтересах іншої сторони, Цокало С.І.

Крім того, відзив на апеляційну скаргу у матеріалах справи відсутній.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним факт надання адвокатом Крюковою М.В. правничої допомоги у вигляді подачі до суду відзиву на апеляційну скаргу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання цих робіт, ціну позову, значення справи для сторін та обсяг задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за доцільне відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу (у першій та апеляційній інстанціях) в сумі 8000,00 грн.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, і вказане є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2023 року, та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Щодо судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У даному випадку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 55340 грн. 00 коп., що становить - 80% від ціни позову в сумі 69449,43 грн.

У зв`язку із викладеним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 1990,40 грн. (2488,00 грн. х 80%).

За подання апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачено судовий збір в сумі 2576,64 грн, відповідно, з відповідача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2061,31 грн. (2488,00 грн. х 80%).

Загальна сума судового збору становить 4051,71 грн.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2023 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2) заборгованість за кредитним договором №4746910 від 09.09.2021 року у розмірі 55340,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтранс Україна» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2) витрати на правничу допомогу в сумі 8000 гривень та судовий збір в сумі 4051,71 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 січня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе