Справа № 481/1267/24
Провадж.№ 2/481/26/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - Васильченко-Дриги Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Павлова Юрія Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Павлов Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9344, вчинений 29.01.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія управління активами» за період з 27.10.2014 р. по 20.12.2019 р. включно суми у розмірі: 15559,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4974,17 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 30154,98 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 50838,45 грн. Здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 11.03.2021 р. відкрито виконавче провадження №АСВП НОМЕР_3, боржником в якому є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а стягувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», . Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.08.2023 р. про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні №АСВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №9344, виданого 29.01.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за період з 27.10.2014 р. по 20.12.2019 р. включно, суми у розмірі: 15559,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4974,17 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 30154,98 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 50838,45 грн., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 54937,61 грн. Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 13.11.2023 р. про повернення виконавчого документа стягувану у цьому ж виконавчому провадженні, виконавчий документ - виконавчий напис №9344, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, повернено стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Копії вищезазначених постанов державного виконавця надійшли йому, разом із іншими документами, супровідним листом Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.07.2024 р. №40235/20.2-34 у відповідь на адвокатський запит. Незважаючи на те, що виконавчий документ повернено стягувачу, стягнення за ним з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» продовжується станом на теперішній час, оскільки арешт на кошти, що містяться на відкритому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», державним виконавцем не знято. ОСОБА_2 з ТОВ «Фінансовою компанією з управління активами» не укладав договорів, посвідчених нотаріально, документів, що підтверджують безспірність заборгованості 50838,45 грн., не складав. Тому вважає, що виконавчий напис №9344 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу з порушенням чинного законодавства.

Посилаючись на викладені обставини, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9344 від 29.01.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в сумі 54937,61 грн.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської областівід 01.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді від 01.08.2024 задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Управління активами» Кожем`яченко Ю.М. в судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про визнання позовних вимог, у якій представник ТОВ «ФК «Управління активами» просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача 50% судового збору. Втім, вимогу позивача в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» орієнтовних судових витрат на правову допомогу вважає слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони, щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явися, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав, пояснень щодо спору не подав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Згідно з положенням ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Судом встановлено, що 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис №9344 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія управління активами» за період з 27.10.2014 р. по 20.12.2019 р. включно суми у розмірі: 15559,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4974,17 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 30154,98 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 50838,45 грн.

На підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису №9344, вчиненого 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.03.2021 державним виконавцем Другого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито ВП НОМЕР_3.

Під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_3, державним виконавцем 16.08.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2

13.11.2023 постановою державного виконавця Другого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП НОМЕР_3 повернено виконавчий документ стягувачу.

Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Судом встановлено, що виконавчий напис, виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, як зазначено у виконавчому написі.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису.

В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 22.12.2021 були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

У разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 09.11.2017 була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, крім того визнано позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

При цьому суд керується правовими висновками Верховного Суду з цього питання, викладеними в постановах від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20, від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Павловим Юрієм Володимировичем.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду, зокрема, договір про надання правничої допомоги №14 від 01.05.2024, згідно якого адвокат Павлов Ю.В. зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати ОСОБА_2 правову допомогу, а саме: підготовлення та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; заява про забезпечення позову; клопотання про витребування доказів судом. Також був підготовлений та поданий до Другого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит. Також, здійснення представництва інтересів ОСОБА_2. в суді по справі, беручи участь у судових засіданнях. Згідно з п.3.1. статті 3 договору загальний розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 10000 грн.

Крім того надано ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Між тим, представником позивача було подано заяву до суду про розгляд справи у його відсутність, таким чином, надання послуг щодо участі адвоката в судових засіданнях не здійснювалось.

Суд має оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката (правничу допомогу), якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц.

Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

У іншому рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (консультацію з приводу спірного питання, написання позовної заяви та подання її до суду, складання заяви про забезпечення позову, ознайомлення з матеріалами справи, складання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу), те, що розгляд зазначеної категорії справ відбувається без виклику сторін, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 гривень.

Щодо заяви представника відповідача, в якій просить стягнути з відповідача 50% судового збору, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, суд зауважує, що така заява була подана 04.11.2024 року тоді як розгляд справи по суті почався 29.10.2024, тобто заява подана після початку розгляду справи по суті. Отже, вищевказана заява задоволенню не підлягає.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 1816,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.6-13,81,133,141,258-273,280-289,355 ЦПК України, ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Павлова Юрія Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9344, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»заборгованості в сумі 50838,45 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1816 (тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами», , адреса: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9А, офіс 203.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА