Справа № 344/6726/24
Провадження № 22-ц/4808/83/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гедзика Василя Мироновича на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2024 року, у складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення майнової та моральної шкоди, франшизи,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь у якості відшкодування завданої майнової шкоди 84 770,15 грн, моральної шкоди у сумі 29 000,00 грн, 2000 грн франшизи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 31.12.2023 року та сталася з вини ОСОБА_1 , що підтверджено рішенням суду, позивачу, як власнику транспортного засобу було завдано матеріальної та моральної шкоди, пов`язаних з механічними ушкодженнями, спричиненими транспортному засобу, та душевними стражданнями в результаті вчинення ОСОБА_1 таких дій.

Позивачка зазначала, що суму страхового відшкодування в розмірі 97 252,63 грн, яку розраховано страховою компанією з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, було перераховано на рахунок ОСОБА_2 23.01.2024 року. Оскільки при здійсненні ремонту передбачено заміну пошкоджених деталей на нові, а, отже, різниця фізичного зносу деталей в сумі 84 770,15 грн, як і розмір франшизи, підлягає стягненню саме з винуватця ДТП (відповідача).

Також, позивачка покликалася на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, їй було завдано моральної шкоди (стрес та роздратування, напередодні новорічних свят вона була обмежена у звичній можливості пересуватися власним транспортним засобом), яку вона оцінює у 29 000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення майнової та моральної шкоди, франшизи задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді вартості фізичного зносу на запчастини в сумі 84 770,15 грн та суму франшизи у розмірі 2000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 960,11 грн.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гедзик В.М. подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що при визначенні розміру матеріального збитку та відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу звіт про оцінку колісного транспортного засобу взагалі не складався. Вважає, що всі розрахунки страхової компанії, а саме протоколи огляду пошкодженого транспортного засобу та ремонтна калькуляція №2339198 є суперечливими та незрозумілими.

Вважає необ`єктивними дані протоколів, невідповідність фактичних пошкоджень наявних на фото та у схемі ДТП, пошкодженням, вказаним у протоколах огляду від 04.01.2024 та 11.01.2024, істотними порушення процедури проведення оглядів суб`єктом оціночної діяльності виключно у присутності зацікавленої особи без залучення відповідних спеціалістів та сторони відповідача.

Також зазначає, що на пошкодженому після ДТП автомобілі позивачка власним ходом поїхала з місця події, що могло призвести до додаткових пошкоджень.

Апелянт вважає, що є істотний сумнів щодо наявності в суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 всіх необхідних знань для здійснення правильного огляду КТЗ, оскільки останній підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Тому ремонтна калькуляція №2339190 від 18.01.2024 є неналежним доказом, оскільки зроблена на основі протоколів огляду, висновки якого суперечать іншим доказам та виконані з істотним порушенням процедури оцінювачем, щодо якого закрито кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.

Крім того, необґрунтованими є розрахунки страхової компанії, а саме сума ПДВ не відповідає ремонтній калькуляції, на якій він повинен ґрунтуватись. У калькуляції вартість запасних частин та робіт складає 203 873,30 грн, з яких ПДВ становить 33978,88 грн, що значно більша ніж та, яка наведена у розрахунку.

Вважає, що вартість фізичного зносу на запчастини, згідно коефіцієнту 0,50, у розмірі 84 770,15 грн не підтверджена жодними доказами та не може братися судом до уваги. Крім того зазначена сума містить податок на додану вартість, який відповідач не повинен компенсувати, оскільки позивачка не надала докази про проведення відновлювального ремонту транспортного засобі на СТО, яке має статус платника ПДВ.

Також відповідач зазначає, що оскільки автомобіль позивачки відремонтовано повністю, призначення експертизи по вже наявним протоколам огляду є неправильним, оскільки вказані містять суперечності, що впливає на визначення матеріального збитку.

Позивачка належним чином не підтвердила свої позовні вимоги щодо моральної шкоди, оскільки пошкодження транспортного засобу є незначним, відповідальність за ДТП застрахована, а позивачка не зазначала фізичних страждань.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Зазначає, що технічний огляд авто проводився два рази, у зв`язку із тим, що були приховані пошкодження, тому при повторному огляді авто 11.01.2024 було виявлені приховані пошкодження - розлом корпусу лівого ліхтаря, яке неможливо було виявити при огляді від 04.01.2024.

Заперечуючи проти заявленого позивачкою розміру матеріальної шкоди, ремонтної калькуляції №2339198 від 18.01.2024, відповідач не навів свого розрахунку завданих збитків, та не скористався правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих автомобілю позивачки.

Просить рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Гедзик В.М. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що у винуватця ДТП, тобто ОСОБА_4 , наявний обов`язок щодо виплати на користь позивача вартості фізичного зносу на запчастини у сумі 84 770,15 грн та суми франшизи у розмірі 2000,00 грн, якою відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» є частина збитку, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування враховуючи її конкретні обставини, розмір відшкодування моральної шкоди у 5000,00 грн буде справедливою сатисфакцією ОСОБА_2 за понесені нею моральні страждання внаслідок пошкодження її транспортного засобу.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП 31.12.2023 року, о 14 год. 50 хв., вина відповідача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі №344/701/24, а також отримання позивачкою від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 97 252,63 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Так, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

За приписами ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» за страховим актом №2339198-1 від 23.01.2024 на підставі ремонтної калькуляції №2339198 від 18.01.2024 року та розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ ОСОБА_2 було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 97 252,63 грн.

Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запчастини, що складав 0,50, у розмірі 84 770,15 грн та франшизи.

Отже, ОСОБА_1 як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума відшкодування містить податок на додану вартість, який відповідач не повинен компенсувати, та стороною позивачки не надано докази проведення відновлювального ремонту транспортного засобі на СТО, є необґрунтованими.

За даними ремонтної калькуляції №2339198 від 18.01.2024 року, розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, представником страхової компанії складено розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого вартість запасних частин складає 169 540,30 грн, а вартість фізичного зносу на запчастини 84 770,15 грн, окремо визначено ПДВ в розмірі 19 850,53 грн (а.с. 124).

Таким чином, розрахунки страхового відшкодування відповідають матеріалам справи, контррозрахунку чи висновків експерта про те, що вказані розрахунки є неправильними, сторона відповідача суду не надала.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційного скарги щодо необ`єктивних даних протоколів огляду транспортного засобу, невідповідності фактичних пошкоджень наявних на фото та у схемі ДТП та порушення процедури проведення оглядів суб`єктом оціночної діяльності.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що такі доводи потребують спеціальних знань, а стороною відповідача відповідних клопотань про призначення експертизи не заявлялося. Також клопотань про проведення судової експертизи представник відповідача не заявляв в апеляційному суді.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення вартості фізичного зносу на запчастини є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції правильно враховано доводи позивачки, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивачці було завдано моральної шкоди, яка виражена у переживаннях за пошкоджений автомобіль, стресом та роздратуванням, напередодні новорічних свят вона була обмежена у звичній можливості пересуватися власним транспортним засобом, а також на момент ДТП в автомобілі разом з ОСОБА_2 перебувала її 5-літня донька.

Колегія суддів вважає, що зазначений розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивачки та є обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання про стягнення із відповідачазавданої майнової шкоди у вигляді вартості фізичного зносу на запчастини, франшизи та моральної шкоди, суд першої інстанції, надав належну оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гедзика Василя Мироновича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2024 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин