Справа № 358/1311/24 Провадження № 2/358/136/25
13 січня 2025 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача пеню за прострочення повернення коштів у розмірі 121 102 грн.
Позов обґрунтував наступним. 01.10.2020 ним через мережу інтернет було придбано у відповідача телевізор Samsung qe55q80tauxua. Придбання товару було здійснено через оформлення споживчого кредиту, у зв`язку з чим, між ним та AT «АЛЬФА-БАНК» було підписані Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту та графік платежів №484149536 від 01.10.2020 року, та паспорт споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Крім того, йому було надано лист-зобов`язання AT «АЛЬФА-БАНК» від №484149536, з якого вбачається, що банком фактично було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 33 088,00грн. Однак товар ним не був отриманий. Споживчий кредит не був закритий, у зв`язку із чим він був змушений погашати вказаний кредит та сплачувати щомісячну комісію за користування кредитними коштами.
03.12.2020 він направив відповідачу претензію про повернення коштів, а 13.01.2021 направив лист-вимогу, в якій він зазначив про розірвання укладеного між ними договору купівлі-продажу, та вказав на вимогу про повернення отриманих відповідачем коштів за неотриманий товар. Однак відповідачем така вимога була проігнорована, та кошти за товар не повернуті.
Станом на 15.03.2021, в рахунок погашення кредиту ним сплачена в повному обсязі сума кредиту.
У зв`язку із розірванням договору купівлі-продажу, та не поверненням відповідачем коштів, у квітні 2021 він звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за неотриманий товар (справа №753/6678/21). Справа по суті не розглянута.
Позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконала взятого на себе обов`язку перед позивачем щодо повернення коштів, у останньої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» наявне зобов`язання по сплаті пені.
Розрахунок пені позивачем здійснений з урахуванням вимог ч.2 ст.258 ЦК України за період з 16.08.2023 по 15.08.2024 та складає 121 102,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь.
Крім того позивач вважав недоцільним зупинення провадження в даній справі до вирішення іншої справи № 753/6678/21, оскільки це суперечить висновку ВС у постанові від 26.10.2022 у справі №206/6366/17 та п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України. Зазначає, що в матеріалах даної справи знаходяться всі належні та достовірні докази, що підтверджують факти оформлення кредиту на придбання товару у відповідача, гарантійний лист банку про перерахування коштів відповідача та довідку банку про погашення заборгованості.
30.08.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
30.11.2024 ухвалою суду справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином; в матеріалах справи наявна заява позивача про проведення судового розгляду за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомила, не подав відзив на позовну заяву; заяв про відкладення від неї не надходило.
Щодо заяв, які надходили на адресу суду від адвоката Тарасенко О.М., суд не приймає їх до увагу через відсутність підтвердження наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів відповідача.
Щодо письмових пояснень щодо суті позовних вимог, які надійшли до суду від сторони відповідача 07.01.2025 засобами поштового зв`язку, суд зазначає, що вказані пояснення не містять відомостей про те, ким саме вони підписані відповідачем чи представником відповідача. Щодо зазначенних на поштовому конверті відомостей про відправника ОСОБА_2 , суд зазначає, що вказані відомості не є підтвердженням направлення саме нею поштового відправлення, оскільки за Правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачено встановлення особи відправника. Таким чином, за відсутності в справі повноважень представника відповідача та відсутності підтверджень направлення пояснень саме відповідачем, вказані пояснення не беруться судом до уваги та відсутні підстави для надання судом відповідей на доводи, які зазначені в поясненнях.
На підставі вищенаведеного та з урахуванням умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідив надані докази, приходить до наступного висновку.
За вимогами ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1, ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що 01.10.2020 позивачем у справі було підписано акцепт-пропозицію на укладання угоди про надання кредиту із АТ «Альфа-банк». Крім того ним був підписаний паспорт споживчого кредиту. За умовами даної угоди № 484149536 ОСОБА_1 наданий споживчий кредит в сумі 33 088,00 грн на 12 міс. Згідно п.3 Угоди, кредит наданий позичальнику для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в листі-гарантії до договору № 484149536 від 01.10.2020. Розмір 33 088,00 грн; спосіб видачі переказ коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Згідно листа-зобов`язання №484149536 споживчий кредит ОСОБА_1 виданий АТ «Альфа-Банк» на придбання у продавця ФОП ОСОБА_2 товару телевізору Samsung qe55q80tauxua. Розмір кредиту 33,088.00 грн.

Згідно довідки АТ «Альфа-Банк» від 10.06.2022 № С-SE 20220610/ НОМЕР_1 ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 484149536 від 01.10.2020 не має.

03.12.2020 ОСОБА_1 звернувся із претензією до ФОП ОСОБА_2 , в якій зазначив, що товар ним не було отримано, що є підставою для сплати останньою позивачу грошової суми в розмірі 33 088,00 грн, яка була їй перерахована за товар на відповідний рахунок АТ «ПУМБ», який оформлений на ОСОБА_1 .

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Пункт 11 ч.1ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» вказує, що засоби дистанційного зв`язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані.

Таким чином, договір купівлі-продажу товару, який був укладений між позивачем та відповідачем за допомогою мережі Інтернет є договором, укладеним на відстані, до якого застосовуються положення ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Частина 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Право споживача на розірвання договору, укладеного на відстані є безумовним, не пов`язується з жодною подією, умовою та гарантується ЗУ «Про захист прав споживачів». Розірвання договору, укладеного на відстані здійснюється шляхом - повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Згідно ст.15 ЗУ «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Статтею 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України)

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України )

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» повідомляв відповідача про розірвання договору купівлі-продажу, що укладений на відстані.

Наявна в матеріалах справи претензія від 03.12.2020, яка містить посилання на лист позивача від 08.10.2020 із вимогами про закриття кредиту та повернення грошових коштів не є повідомленням про розірвання договору в розумінні зазначеного вище закону.

Крім того матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем АТ «Альфа-Банк» про відмову від договору про споживчий кредит. В противагу цьому, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем зобов`язань на договором споживчого кредиту, що підтверджує довідка банку про відсутність заборгованості у позивача.

Позивачем, також не надані докази, що товар ним не був отриманий. В підтвердження даного факту суду не надані докази, зокрема, повернення товару, відмови від його отриманні, або підтвердження, що товар взагалі не був направлений.

Проаналізував зазначені вище письмові докази, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати грошового зобов`язання у зв`язку із не доведеністю порушеного права позивача як споживача, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

В порядку ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10-13,18,76-83,133,141,263-268,280-285,352,354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець