КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/181/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепи О.В., Стрижеуса А.М.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Юлія Вікторівна про визнання договору недійсним, витребування майна, припинення права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року,

встановив :

у листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений 29 грудня 2017 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та перевести на нього права та обов`язки покупця ОСОБА_3 за Договором від 29 грудня 2017 року купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; витребувати із володіння ОСОБА_7 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , шляхом передачі зазначеного майна у його володіння; припинити право власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , та визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з нього на користь ОСОБА_7 шляхом перерахування вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , кошти у сумі 6 666 грн. 67 коп. з депозитного рахунку Дарницького районного суду міста Києва, де вони зберігаються.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року позов було задоволено - визнано недійсним укладений 29 грудня 2017 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця ОСОБА_3 , за Договором від 29 грудня 2017 року купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Витребувано із володіння ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_8 частку 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 шляхом перерахування вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , у сумі 6 666, 67 гривні з депозитного рахунку Дарницького районного суду міста Києва відповідно до квитанції № 0.0..1 від 10.11.2020.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Також апелянт просить зупинити провадження по справі в зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 на військовій службі.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Хомишина М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, додані до апеляційної скарги докази залишити без розгляду, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу 20.10.2020 змінила прізвище на ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що 13 лютого 2007 році ОСОБА_1 набув у власність 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , а інша 1/3 частина цієї квартири належала ОСОБА_11 , яка зловживала алкогольними напоями, у зв`язку з чим з нею неможливо було досягти згоди щодо порядку користування спільним майном.

Від ОСОБА_12 він дізнався, що його частка у спільному майні була продана ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2017р оку, якого він не укладав, оскільки цього дня перебував за кордоном, і його дружина також не надавала згоди на відчуження спільного майна подружжя. З вказаного приводу ОСОБА_12 в його інтересах звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення та з матеріалів досудового розслідування він дізнався, що ОСОБА_13 продала свої 2/3 частки квартири ОСОБА_6 , який продав її ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , який після смерті ОСОБА_14 успадкував її частку у квартирі - 1/3, також продав її ОСОБА_3 , який став єдиним власником квартири, після чого продав її ОСОБА_7 .

У грудні 2019 року він звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири від 12 жовтня 2017 року недійсним та оскільки спірне майно вибуло із його володіння без його волі, з позовною вимогою про витребування 2/3 частини квартири у ОСОБА_7 .

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 17.04.2020 було відкрито провадження по справі № 753/24398/19, за результатами розгляду якої він відновить своє законні права власника 2/3 частини квартири.

У серпні 2020 року після закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів він дізнався, що 29 грудня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири, згідно якого 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 , який став єдиним власником квартири, після чого продав її ОСОБА_7 .

Позивач зазначив, що договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири від 29 грудня 2017 року укладено з порушенням його переважного права при продажу частки у праві спільної часткової власності і суперечить вимогам ч.1, та ч.2 ст.362 та ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки він є законним власником 2/3 частин квартири і відповідно до ч.4 ст.362 ЦК України і на нього переводяться прав та обов`язків покупця 1/3 частини квартири. Вказав, що оскільки спірне майно вибуло із володіння без його волі, а тому майно необхідно витребувати у відповідача ОСОБА_7 .

Рішенням Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року позов було задоволено - визнано недійсним укладений 29 грудня 2017 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця ОСОБА_3 , за Договором від 29 грудня 2017 року купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. за реєстровим №3107, у частині 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Витребувано із володіння ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_8 частку 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 шляхом перерахування вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , у сумі 6 666, 67 гривні з депозитного рахунку Дарницького районного суду міста Києва відповідно до квитанції № 0.0..1 від 10.11.2020.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що На підтвердження вимог позову про недійсність оспорюваного договору позивачем надано копію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року по справі № 753/24398/19, яке частково скасовано та змінено постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року. Судом було вирішено витребувати 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_15 на користь власника ОСОБА_1 .

Згідно з даними судовими рішеннями, що набрали законної сили, які суд бере до уваги як письмовий доказ, встановлено право власника ОСОБА_1 на витребування 2/3 частин квартири у ОСОБА_16 . Таким чином єдиним законним власником 2/3 частини квартири на момент виникнення спірних правовідносин був ОСОБА_1 .

Окрім того, як вбачається з договору купівлі-продажу 1/3 та 2/3 частин квартири від 29.12.2017 року ОСОБА_4 продав свою 1/3 частину квартири ОСОБА_3 . Відповідно до п.3 та п.8 зазначеного договору, за домовленістю сторін продаж всієї (1 частини) квартири вчинено за 20 000 грн., що повністю відповідає ринковій вартості квартири згідно звіту про оцінку майна, зробленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Меркурій Партнерс» 28.12.2017.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 при продажі належної йому на праві спільної часткової власності 1/3 квартири, при укладанні договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017, порушив переважне права купівлі співвласника ОСОБА_1 та не виконав свого зобов`язання щодо письмового повідомити його про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Фактичні дані, які містяться у договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017 свідчать про те, що ОСОБА_4 порушив переважне право купівлі 1/3 частини квартири співвласником ОСОБА_1 .

При цьому позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки позивач про порушення права дізнався 27.08.2020 з матеріалів кримінального провадження, за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.358 КК України, підробки документів для заволодіння 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , 12.11.2020 звернувся до суду з заявленим позовом. При цьому за позовними вимогами про витребування майна позовна давність не застосовується. Доводи представника відповідача про те, що позивачу було відомо про порушення його права 26.10.2017 суд не бере до уваги, оскільки позивач звернувся до правоохоронних органів з заявою про підробку документів для заволодіння 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , а не 1/3 частин спірного майна.

Жодних доказів, які б спростовували вказані обставини, відповідачами не надано, а відтак суд вважає доведеним, що при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири було порушене переважне право ОСОБА_1 право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу та на інших рівних умовах.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог позову про недійсність оспорюваного договору з підстав того, що зміст правочину суперечить цьому Кодексу (частини перша статті 203 ЦК України), а саме порушене переважне право позивача перед іншими особами на її купівлю (частини перша та друга ст.362 ЦК України), в зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним оспорюваного договору у частині покупця 1/3 частини квартири є підставними в силу статей 215 та 216 ЦК України, а також про доведеність і обґрунтованість вимог позову про переведення на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця ОСОБА_3 за оспорюваним договором у частині 1/3 частини квартири (частини четверта статті 362 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 362 ЦК України.

Однак висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-4 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Як видно з матеріалів справи, 13.02.2007 між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П.

Від ОСОБА_12 ОСОБА_1 дізнався про те, що 12.10.2017 від його імені було укладено договір купівлі-продажу 2/3 частин вказаної квартири, однак він такого правочину не укладав.

ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 успадкував ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.12.2015.

12.10.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 2/3 частини спірної квартири.

За заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_12 від 28.10.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2017 було зареєстровано кримінальне провадження №0011517 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Позивач стверджує, що з 18.06.2017 він постійно проживав за межами України. В жовтні 2017 року він попросив свою знайому ОСОБА_12 дізнатись про належну йому частку в квартирі, після чого йому стало відомо про укладений 12.10.2017 договір купівлі-продажу, а потім про договори купівлі-продажу

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року (справа №753/24398/19) було задоволено частково позов ОСОБА_1 та ОСОБА_17 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В. за реєстровим № 2947.

Витребувано 2/3 частини вказаної квартири у ОСОБА_2 , на користь власника ОСОБА_1 .

Припинено право власності та скасовано державну реєстрацію права ОСОБА_9 ( ОСОБА_18 ) на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39331331 від 24 січня 2018 року 11:36:21; номер запису про право власності 24506233).

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та ОСОБА_17 про визнання договору купівлі-продажу від 12.10.2017 недійсним, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_15 на 2/3 частини квартири та в частині стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_17 судових витрат скасовано та ухвалено нове в цій частині рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_17 судових витрат змінено, стягнуто на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_17 судові витрати в розмірі по 8 552,50 гривні на кожного. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2024 року було залишено касаційну скаргу ОСОБА_15 без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року в частині вирішення вимог первісного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_17 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання та поліпшення майна залишено без змін.

З вказаним позовом позивач звернувся 11.11.2020. Представник позивача - ОСОБА_10 посилався на ту обставину, що про укладений 29.12.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири позивач дізнався лише після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0011517 27.08.2020 та зробив фотографування всіх матеріалів справи, з яких саме і дізнався про порушення свого переважного права на купівлі 1/3 частини квартири. Представник позивача - ОСОБА_10 діяв в якості представника на підставі довіреності від 20.04.2019, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Архиповою П.І. На початку грудня 2019 року він вперше ознайомився з матеріалами кримінального провадження з можливістю фотографування матеріалів, що не становлять таємницю слідства.

Доводи представника позивача, про те, що йому та позивачу раніше 27.08.2020 не було відомо про вчинений 29.12.2017 правочин між ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими.

Саме в позовній заяві представник позивача вказує, що в жовтні 2017 року він звернувся до ОСОБА_12 з проханням перевірити по відкритим реєстрам чи змінився власник 1/3 частини спірної квартири з метою пересвідчитись чи залишається вона власником вказаної частини. У відповідь ОСОБА_12 повідомила йому, що після смерті ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її частку успадкував ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.12.2015. Отже, представник позивача визнає, що метою звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_12 було саме дізнатись про власника 1/3 частини квартири, яку він мав намір придбати ще у 2007 році.

Тому версія представника позивача про те, що після жовтні 2017 року до серпня 2019 року він не цікавився і не міг дізнатись про наступні правочини щодо цієї частини квартири, є неспроможною.

Представник позивача - ОСОБА_10 просив не брати до уваги долучені представником відповідачки ОСОБА_7 світлокопії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2017, Заяву від імені ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_10 слідчому СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, датовану 24.04.2019, Клопотання від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , датоване 20.03.2019. У вказаному клопотанні представник ОСОБА_10 вказує, що після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження йому стали відомі обставини укладення правочинів щодо вказаної квартири, та зокрема, про правочин, який був укладений 29.12.2017.

Представник ОСОБА_15 - Додух О.О. в травні 2023 року подала заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, де зазначала, що представнику позивача ще у грудні 2018 року було відомо про перехід права власності на квартиру до ОСОБА_3 , та від нього до ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 чт. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, про що відповідачем було подану відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові травня 2018 року справі № 369/6892/15-ц та у пунктах 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, відмовити у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності можна лише за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав, унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасно подати позов, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», заяви № 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Також представник позивача вказує, що станом на 11.11.2020 ще не існувало рішення суду про витребування на його користь 2/3 частин квартири.

Однак зазначений довід також не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в позовній заяві представник позивача вказує, що він вже звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.10.2017 і ОСОБА_1 вважає себе законним власником 2/3 частин квартири вже впевнений в тому, що його право буде захищено. Отже представник позивача не був позбавлений можливості заявити одночасно і вказаний позов.

До позовної заяви представник позивача - ОСОБА_10 додає Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 21.11.2019, отриманий за заявою ОСОБА_1 , в якому зазначено про перехід права власності на спірну квартиру до ОСОБА_3 29.12.2017 та до ОСОБА_7 24.01.2018.

В травні 2023 року до матеріалів справи представник позивача - ОСОБА_10 надав посвідчену ним в грудні 2019 року світлокопію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, датований 26.12.2018, отриманий за заявою адвоката Мигаль Х.О., де міститься інформація про перехід права власності на спірну квартиру 29.12.2017 до ОСОБА_3 та 24.01.2018 до ОСОБА_7 (а/с 152 т. 1). Одночасно представником позивача було надано світлокопію Пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, видана старшим слідчим Дарницького управління ГУ НП в місті Києві Хомку О.П., яка датована 24.04.2019 (а/с 155 т. 1).

Отже слід визнати безпідставним посилання в клопотанні про зупинення провадження по даній справі від 28.01.2021, в якому представник позивача зазначає, що провадження по справі слід зупинити до вирішення справи №№753/24398/19, оскільки суд не може об`єктивно встановити, кому саме належало переважне право купівлі 1/3 частини спірної квартири.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.10.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_19 (справа № справа №753/24398/19) у грудні 2019 року позивачі вказували про договори купівлі-продажу від 29.12.2017 та 24.01.2018, заявляючи вимогу про витребування 2/3 частини квартири від ОСОБА_7 (а/с 33-38 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Юлія Вікторівна про визнання договору недійсним, витребування майна, припинення права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 8 761, 20 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 15 січня 2025 року.

Головуючий

Судді