ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/105/25 Справа № 691/257/24 Категорія: 305010300 Головуючий по 1 інстанції Черненко В.О. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Милаш Галина Анатоліївна;

відповідачі Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура;

особа, яка подала апеляційну скаргу Черкаська обласна прокуратура;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в якому просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 281 400 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 31 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 червня 2020 року СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та 25 червня 2020 року позивачу повідомлено про підозру. 26 червня 2020 року затверджено обвинувальний акт та 03 липня 2020 року його передано до суду.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Прокурором повторно затверджено обвинувальний акт та передано до суду.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року обвинувальний акт повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

29 жовтня 2021 року прокурором черговий раз затверджено обвинувальний акт та передано його до суду. В судовому засіданні 21 грудня 2023 року начальник Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури надав постанову від 14 грудня 2023 року про відмову від підтримання державного обвинувачення, в якій вказав, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не підтверджується, в суді не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості, а всі можливості їх отримання вичерпано.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 УПК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Ухвала суду набрала законної сили 29 грудня 2023 року.

ОСОБА_1 з 25 червня 2020 року по 29 грудня 2023 року протягом 42 місяці 4 дні без законних підстав перебував під слідством та судом, тому наявні правові підстави для відшкодування йому моральної шкоди.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України в розмірі 337 066 грн. та 27 000 грн. витрат за правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що факт перебування позивача під слідством та судом є встановленим і складає загалом 42 місяці 4 дні. В зв`язку з прийняттям відмови прокурора Смілянської окружної прокуратури, начальника Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо позивача ОСОБА_1 , останній, права якого було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення має право на відшкодування моральної шкоди. Задовольняючи позов в розмірі 337 066 грн., суд першої інстанції зазначив, що такий розмір не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки вимоги позивача залишились тими самими, а розрахунок шкоди проведений відповідно до законодавства, чинного на день винесення рішення. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з оцінки наданих в підтвердження таких вимог доказів та дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню на суму 27 000 грн. В іншій частині таких вимог на суму 4 000 грн. судом було відмовлено з тих підстав, що договір про надання правничої допомоги передбачав її надання ОСОБА_1 як свідку в кримінальному провадженні так і правовий супровід його в будь-якому іншому статусі, в тому числі при розгляді позовної заяви в Городищенському районному суді Черкаської області.

В апеляційній скарзі Черкаська обласна прокуратура просить змінити рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року, зменшивши розмір стягнення на користь ОСОБА_1 до 67 413,33 грн., а в частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити. Судовий збір, сплачений Черкаською обласною прокуратурою за подачу апеляційної скарги компенсувати скаржнику за рахунок держави.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при обрахунку розміру моральної шкоди судом порушено вимоги матеріального права, а саме ст. 23 ЦК України, згідно якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості та ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду визначено на рівні 1 600 грн. Суд помилково застосував розмір заробітної плати 8 000 грн. та необґрунтовано завищив розмір стягнутої моральної шкоди. Оскільки рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні в зв`язку з порушенням районним судом норм матеріального права тому рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Державної казначейської служби України зазначено, що судом першої інстанції правильно визначено строк перебування позивача під слідством та судом, однак неправильно здійснено розрахунок відшкодування шкоди та вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу. Вважають, що апеляційна скарга Черкаської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди зміні, а в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасуванню.

Від представника позивача адвоката Милаш Г.А. до Черкаського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача ОСОБА_1 та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вказане судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області до ЄРДР внесено відомості за № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

25 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яка погоджена прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури.

26 червня 2020 року Городищенським відділом Смілянської місцевої прокуратури затверджено та 03 липня 2020 року передано до Городищенського районного суду Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року (справа № 691/702/20, провадження №1-кп/691/302/20) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України повернуто прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України. (Ухвала набрала законної сили 12 жовтня 2020 року).

Прокурором повторно затверджено обвинувальний акт та передано до Городищенського районного суду Черкаської області у кримінальному провадженні № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року (справа № 691/702/20, провадження №1-кп/691/253/21) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України повернуто прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України. (Ухвала набрала законної сили 25 червня 2021року).

29 жовтня 2021 року, прокурором, в черговий раз, затверджено обвинувальний акт та передано до Городищенського районного суду Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000243 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. (Справа № 691/702/20, провадження №1-кп/691/150/23).

У підготовчому судовому засіданні 19 листопада 2023 року постановлено ухвалу про призначення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000243 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з участю сторін кримінального провадження.

Під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав, проти висунутого обвинувачення заперечував.

В судовому засіданні 21 грудня 2023 року начальник Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури надав до суду постанову від 14 грудня 2023 року про відмову від підтримання державного обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яка погоджена керівником окружної Смілянської прокуратури та в якій вказав, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не підтверджується, в суді не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості, а всі можливості їх отримання вичерпано.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року прийнято відмову прокурора Смілянської окружної прокуратури, начальника Городищенського відділу окружної прокуратури від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 22.06.2020 року за №0000243 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

При розгляді справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 25 червня 2020 року (день повідомлення про підозру) по 29 грудня 2023 року (день набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження), тобто протягом 42 місяців 4 днів перебував під слідством і судом.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст. 56 Конституції України, ст. 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода, ст. 3 вказаного Закону.

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вище вказаного Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з прийняттям судом відмови прокурора Смілянської окружної прокуратури, начальника Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо позивача ОСОБА_1 , останній, права якого було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року (справа № 686/23731/15) дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Враховуючи, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що позивач звернувся до суду з позовом в 2024 році, станом на момент ухвалення рішення розмір мінімальної заробітної плати у відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» у місячному розмірі складав 8 000 грн., тому при здійсненні розрахунку правильно виходив саме з вищевказаної суми. Такий висновок районного суду є законним і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги Черкаської обласної прокуратури про те, що судом при обрахунку розміру моральної шкоди порушено вимоги ст. 23 ЦК України, згідно якої при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості та ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» якою розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду визначено на рівні 1 600 грн. є необґрунтованими, оскільки не відповідають нормам Закону України № 266/94-ВР, а тому не підлягають до задоволення. Інших підстав здійснення судом неправильного розрахунку моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

Щодо оскарження рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем в кримінальному провадженні, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову на відповідача; у разі відмовив позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Судом першої інстанції встановлено, що для захисту своїх законних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до адвоката Милаш Г.А., яка в свою чергу уклала договір №4 від 04 вересня 2020 року про надання правової допомоги та надала обвинуваченому консультації в межах кримінального кодексу України, кримінального процесуального кодексу України, ознайомилася із матеріалами справи в Городищенському районному суді Черкаської області та Городищенському відділі Смілянської місцевої прокуратури.

На підтвердження понесених витрат за надання правової допомоги в межах кримінального провадження № 0000243, позивачем надано договір про надання правової допомоги Кравченку В.О. від 04 вересня 2020 року № 4 у вказаному кримінальному провадженні, додаткову угоду № 1 від 04 вересня 2020 року до договору про надання правової допомоги № 4 від 04 вересня 2020 року, рахунок фактуру від 04 вересня 2020 року за надані адвокатом Милаш Г.А. послуги за ознайомлення із матеріалами кримінальної справи в Городищенському районному суді та Городищенському відділі Смілянської окружної прокуратури коштів у сумі 1 000 грн. від ОСОБА_1 , квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 04 вересня 2020 року про отримання адвокатом Милаш Г.А. від ОСОБА_1 1 000 грн., рахунок фактуру від 05 жовтня 2020 року за учать у судових засіданнях та написання адвокатом клопотання про повернення обвинувального акту 10 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 05 жовтня 2020 року про отримання адвокатом 10 000 грн. від ОСОБА_1 , рахунок фактуру від 18 червня 2021 року за учать у судових засіданнях та написання клопотання про повернення обвинувального акту прокурору 6 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3 від 18 червня 2021 року про отримання адвокатом 6 000 грн. від ОСОБА_1 , рахунок фактуру від 20 вересня 2023 року за участь у судових засіданнях до постановлення рішення у справі 10 000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера № 4 від 20 вересня 2023 року про отримання адвокатом 10 000 грн. від ОСОБА_1 та відповідь Городищенського районного суду на адвокатський запит про те, що по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відбулось 26 судових засідань.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про доведення позивачем належними доказами обґрунтованість своїх позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, яка була понесена ним в кримінальному провадженні в розмірі 27 000 грн., оскільки такий висновок відповідає встановленим обставинам справи і суд першої інстанції надав обґрунтовані мотиви свого рішення під час вирішення питання про стягнення правничої допомоги. Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно було вирішувати в рамках кримінального провадження є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах, передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з урахуванням всіх обставин справи, таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 січня 2025 року.

Судді