ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кутурланової О.В.,
суддів:Воронцової Л.П..,
Склярської І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 30 вересня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 23.05.2011 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Згідно підписаної заяви відповідач отримала кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року за нею рахується заборгованість у розмірі 115 024,52 грн., АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2011 року у загальному розмірі 115 024,52 грн., яка складається з :

- 8 995,02 грн. - заборгованість за кредитом;

- 106 029,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 23.05.2011 року по 30.10.2017 року. Також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.12.2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному встановленню всіх обставин справи в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування. Надані банком, як на підтвердження своїх вимог, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.05.2011 року шляхом підписання заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті права Банку порушено і Банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, вимога Банку про стягнення тіла кредиту у розмірі 8 995,02 грн. хоч і є обґрунтованою, однак не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети - заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій зазначено особисту інформацію відповідачки, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номери засобів зв`язку, тощо (а.с.10).

В анкеті-заяві також зазначається, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «ПриватБанку», позичальник просить оформити на своє ім`я картку GOLD.

Анкета-заява не містить зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту, відомостей про отримання кредитної картки. Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення - 23.05.2011 року та особистий підпис клієнта.

Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Зазначені вище відомості підтверджуються копією відповідної анкети-заяви, яка містить підпис працівника банку і відбиток печатки «ПриватБанку».

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, що викладені на відповідному банківському сайті, як невід`ємні частини договору.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.11-35).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картарахунок НОМЕР_1 від 12.03.2013) від 17.08.2018 року відповідачу 12.03.2013 року було змінено кредитний ліміт до 9 000,00 грн., старт карткового рахунку 12.03.2013 року, строк дії кредитної картки - 12/16 (а.с.9).

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 31.05.2018 року становить 115 024,52 грн., яка складається з :

8 995,02 грн. - заборгованість за кредитом;

106 029,.50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 23.05.2011 р. по 30.10.2017 р. (а.с.6-8);

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КТ «ПриватБанк», які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КТ «ПриватБанк».

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, на яку вірно послався суд першої інстанції.

Тобто, вимога банку щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками не може бути задоволена оскільки умови щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 23.05.2011 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми тіла кредиту в розмірі 8 995,02 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких вимог, проте вони не можуть бути задоволенні у зв`язку із пропуском строку їх пред`явлення. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що згідно із приведеним розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній платіж на погашення заборгованості було здійснено 28 травня 2014 року, однак з даним позовом банк звернувся до суду у вересні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У позовній заяві позивач вказує на те, що за умовами договору відповідач мав погашати кредит щомісячними мінімальними обов`язковими платежами протягом дії картки.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки відповідачу було видано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту у розмірі 9 000,00 грн. 12 березня 2013 року строком дії до 12/16 (а.с.9).

Проте, відповідно до змісту пред`явлених позовних вимог, відповідач отримав кредитні кошти за договором від 23 травня 2011 року, відтак заборгованість, про яку заявлено позивачем, виникла до 12 березня 2013 року і тому знаходиться поза межами позовної давності, з урахуванням внесення відповідачем 28 травня 2014 року останнього платежу на погашення заборгованості. З позовом Банк звернувся у вересні 2019 року.

При цьому, відповідачем не спростовано отримання нею у 2011 році кредитної карти та отримання кредитних коштів, користування кредитними коштами та часткову сплату заборгованості за договором, що підтверджується відповідним розрахунком, та поданням останньою заяви про застосування позовної давності, оскільки саме це й свідчить про те, що позов є обґрунтованим в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

За зазначених обставин, судом першої інстанції вірно встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом, про необхідність застосування якої заявлено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності слід рахувати з грудня 2016 року (кінцевий строк дії кредитної карти за наданою Банком довідкою) не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки як стверджує сам позивач, відповідач мав сплачувати заборгованість щомісячними платежами, а не погашати заборгованість однією сумою у день закінчення строку кредитного договору.

Отже, позивач знав про порушення свого права при кожному простроченні відповідачем сплати щомісячного платежу, а не лише після закінчення строку дії картки.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суд України, викладені у постанові 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 є безпідставним, оскільки ці висновки стосуються іншого предмету спору, а саме, що строком договору є строк дії картки, та що після закінчення строку дії договору не нараховуються проценти та штрафні санкції, передбачені умовами договору.

До спірних же правовідносин підлягають застосуванню висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц та у інших постановах щодо обрахування позовної давності у разі, якщо умовами договору передбачено погашення заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

І.В.Склярська