УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 759/13645/15-ц

провадження № 61-80ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, апелянт - Державна іпотечна установа,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі «Філії «Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

28 березня 2016 року Бондар О. О. в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подала до суду заяву, в якій посилаючись на статтю 207 ЦПК України, просила залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Зі вказаним рішенням не погодилась Державна іпотечна установа та у вересні 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій також порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що з оскаржуваним судовим рішенням представник ознайомився 07 серпня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року поновлено Державній іпотечній установі строк на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року та відкрито апеляційне провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , у січні 2025 року через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно поновив строк на апеляційне оскарження, не врахував при цьому висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України. Крім того, судом не досліджувався факт, чи скористався новий кредитор своїм правом вимоги, чи реалізував та чи намагався взагалі його реалізувати шляхом звернення до суду з відповідним позовом або чи подавав новий кредитор до суду першої інстанції відповідні заяви для здійснення процесуального правонаступництва.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судового рішення, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Філії «Центральне регіональне управління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Неженець-Чеканова Натела Євгенівна, на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

Витребувати зі Святошинського районного суду міста Києва матеріали справи № 759/13645/15-ц.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник