УХВАЛА

15 січня 2025 року

м. Київ

справа № 554/8213/22

провадження № 61-17425ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

у якому просила про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 18/09/19-9 від 18 вересня 2019 року у сумі 607 248,26 грн, з яких: 484 840,00 грн- сума основного боргу; 262,56 грн - інфляційні збитки; 55,30 грн - три відсотки річних; 122 090,40 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики № 18/09/19-9 від 18 вересня 2019 року у сумі 607 248,26 грн, з яких:

484 840,00 грн - сума основного боргу; 262,56 грн - інфляційні збитки; 55,30 грн - три відсотки річних; 122 090,40 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 46 612, 41 грн, а також відшкодуванням сплаченого судового збору у розмірі 6 072, 48 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року змінено, зменшено суму основного боргу за договором позики № 18/09/19-9

від 18 вересня 2019 року з 484 840 грн до 437 920 грн та загальну суму стягнення заборгованості з 607 248,26 грн до 559 985,70 грн.

У частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 262,56 грн у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У іншій частині заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 07 березня 2023 року залишено без змін.

Змінено розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 599,43 грн судового збору

за подання позовної заяви та 15 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800,59 грн судових витрат

зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Книша А. Л., на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, повернуто заявникові (касаційне провадження № 61-16404ск24).

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 07 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 листопада 2024 року, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, та направити справу на новий судовий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Загальна ціна позову у даній справі становить 607 248,26 грн, що станом на

01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 250= 757 000,00 грн).

Отже, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі або у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Ураховуючи наведене, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 07 березня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 11 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник