Провадження № 2/750/363/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить у порядку спадкування визнати за ним право власності на 11/60 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Обгрунтувано позов, зокрема, тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_3 . Позивач та відповідач є спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . На праві власності батьку сторін належало 11/30 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, у зв`язку із реєстрацією прав третіх осіб на нього та відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за спадкодавцем реєстрації права власності. Так, на підставі договору дарування від 28 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за відповідачем було зареєстровано право власності на 11/30 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року в справі № 750/7334/16-ц визнано недійсним вказаний договір дарування від 28 листопада 2009 року. Дане судове рішення є підставою для приведення реєстраційних відомостей про об`єкт, який був предметом договору дарування, у попередній стан. Проте, батько сторін не звернувся до державного реєстратора для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із визнанням недійсним договору дарування. У свою чергу, відповідач не має бажання цього робити, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

У підготовче засідання позивач не з`явився, його представник з використанням засобів електронного зв`язку подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач у підготовче засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов визнає.

Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Згідно із копієями свідоцтв про народження сторін їх батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько сторін ОСОБА_3 помер (а.с. 28), у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

З копії спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наданої суду приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Максак Іриною Миколаївною, слідує, що із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_3 звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

30 вересня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Максак Іриною Миколаївною видано ОСОБА_1 , а 07 грудня 2019 року - ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на земельні ділянки, що знаходяться на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Однак, постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Максак Ірини Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю реєстрації за спадкодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та наявності реєстрації прав третіх осіб на вказане майно (а.с. 32).

Так, 28 листопада 2009 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) укладено договір дарування, за яким дарувальник передав безоплатно обдаровуваному у власність ідеально 11/30 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36).

21 грудня 2009 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 11/30 часток вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 28 листопада 2009 року, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 38).

Також, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 7/10 часток спірного житлового будинку на підставі договору дарування від 28 листопада 2009 року (а.с. 33).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року в справі № 750/7334/16-ц визнано недійсним договір дарування 11/30 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться по АДРЕСА_1 від 28 листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шібірін О.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 306 (а.с. 39-41).

Проте, за життя батько сторін не звернувся до державного реєстратора для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із визнанням недійсним договору дарування.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Нормами статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до підпунктів 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частиною шостою статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За встановлених обставин, враховуючи норми законодавства та визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позов задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/60 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя