МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"15" січня 2025 р. Справа № 370/767/24

Провадження № 2-і/370/5/24

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Білоцької Л.В.,

із секретарем судового засідання Хоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт Макарів Київської області заяву

ОСОБА_1 про поворот виконання рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулася до суду з вказаною заявою, в обґрунтування якої вказала, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21.11.2024 року у справі № 370/767/24 постановлено, зокрема, судовий наказ виданий 06.03.2024 року Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/594/24 за заявою Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги - скасувати.

Проте, на час постановлення вищевказаної ухвали, вже було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5.

Відповідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2024 р. у ВП НОМЕР_5: "Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 17624.14 гривня (UAH); сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH); сума стягнених мінімальних витрат виконавчого провадження 113,70 гривня (UAH)".

Доказів перерахування стягувачу суми у розмірі 113,70 грн матеріали АСВП не містять. Мінімальні витрати виконавчого провадження відповідно до дефініції, використовуються приватним виконавцем для покриття витрат на здійснення певних дій.

Заявник просить суд: здійснити поворот виконання судового наказу, виданого 06.03.2024 року Макарівським районним судом Київської області у справі №370/594/24 шляхом стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: 07401, Київська область, м. Бровари, вул. Шолом Алейхема, б. 63, прим. 6; тел.: НОМЕР_2 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) стягнутих ним мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_5 у сумі 113 грн 70 коп., яку зобов`язати останнього перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ "А-банк" (ЄДРПОУ: ), рахунок IBAN: НОМЕР_3 , отримувач: ОСОБА_1 , РНОКПП отримувача: НОМЕР_4 .

15.01.2025 року до суду надійшла заява представника приватного виконавця адвоката Прибильський В.Г. про стягнення понесених приватним виконавцем витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

У судовому засіданні 15.01.2025 року представник ОСОБА_1 - Павленко Д.О. заяву про поворот виконання рішення підтримав просив її задовольнити. Щодо заяви приватного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу заперечив, просив зменшити їх розмір, оскільки сума є неспівмірною ні з складністю справи, ні з значенням для сторін, суму витрат просив залишити на розсуд суду. Посилався на те, що надані договір про надання правничої допомоги № 20-10-23П від 20.10.2023 року, додаткова угода №08/01 від 08.01.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 20-10-23П від 20.10.2023 року, акт наданих послуг є підробленими, підписані факсимільним підписом, печатка накладена шляхом монтажу, приватний виконавець не брав жодного разу участь у судових засіданнях, також ордер є підробленим і нікчемним, оскільки не відповідає п. 12.10 Положення про ордер на надання правничої допомоги - не містить підпису, ані власноручного ані електронного, що не надає права представляти інтереси.

Представник приватного виконавця адвокат Прибильський В.Г. проти задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення заперечив, просив стягнути понесені приватним виконавцем витрати на правову допомогу.

Від Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради надійшла заява про розгляд заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення без участі представника. Додатково подали довідку, в якій вказали, що за виконавчим провадженням № НОМЕР_5 від 20.09.2024 року відкритим приватним виконавцем Ніколаєнком І.Р. з примусового виконання судового наказу по справі №370/594/24 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 кошти на розрахункових рахунок підприємства не надходили.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.03.2024 року Макарівським районним судом Київської області за Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 16 961 грн. 34 коп. та 302 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25.03.2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №370/594/24, виданого Макарівським районним судом Київської області 06.03.2024 року повернуто без розгляду особі, що її подала на підставі ч. 6 ст. 170 ЦПК України.

Вказана ухвала постановою Київського апеляційного суду від 02.07.2024 року залишена без змін.

Постановою Верховного суду від 31.10.2024 року ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 25.03.2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02.07.2024 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21.11.2024 року у справі № 370/767/24 скасовано судовий наказ виданий 06.03.2024 року Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/594/24 за заявою Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

На час постановлення вищевказаної ухвали, вже було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5.

Відповідно до Постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2024 р. у ВП НОМЕР_5: "Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 17 624.14 гривня (UAH); сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня (UAH); сума стягнених мінімальних витрат виконавчого провадження 113,70 гривня (UAH)".

На підтвердження стягненої суми мінімальних витрат виконавчого провадження 113,70 гривня, списаної установою банку з банківського рахунку IBAN: НОМЕР_3 ОСОБА_1 , заявником подано квитанцію від АТ "УкрСиббанк" №: 5 від 01.10.2024 р. та виписку по картці №2Q3V-4H4H-FUTS-1SV2 від 03.12.2024 р. Загальна сума за цими документами становить 113,70 грн, що узгоджується з даними Постанови про закінчення виконавчого провадження.

При цьому сума стягнених мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 113,70 гр. перерахована на рахунок приватного виконавця Ніколаєнка І.Р.

З письмових заперечень представника приватного виконавця адвоката Прибильського В.Г. судом встановлено, що приватним виконавцем Ніколаєнко І.Р. на підставі судового наказу виданого 06.03.2024 року Макарівським районним судом Київської області в справі № 370/594/24 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 про стягнення суми заборгованості із ОСОБА_1 . В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 приватним виконавцем Ніколаєнко І.Р. була винесена постанова про стягнення витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не оскаржувалась, не була скасована в рамках розгляду скарги та до закриття виконавчого провадження була чинною та законною.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання.

Настання повороту виконання можливе у разі:

- одержання позивачем (стягувачем) майна або грошових сум у порядку виконання рішення суду;

- скасування такого рішення і закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, або відмова у задоволенні позову чи заміна рішення шляхом задоволення позову в меншому розмірі, або скасування рішення з поверненням справи на новий розгляд, при якому позовні вимоги у меншому розмірі чи має місце відмову у їх задоволенні.

В порядку повороту виконання відповідачеві повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші, певні речі) у повному обсязі. Поворот виконання допустимий лише у обсязі безпідставно отриманого за скасованим рішенням.

Аналізуючи норми процесуального права щодо повороту виконання рішення суду, слід виходити, що таке може бути застосовано належним судом якщо буде встановлено, що рішення суду було виконано до його скасування.

Отже, за умови якщо питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалось судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, чинне законодавство встановлює єдину можливість вирішення цього питання судом першої інстанції (чи іншим судом, в якому перебуває справа) стосовно рішення, яким з відповідача стягнуто певне майно.

Як визначено у ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Поворот виконання рішення суду - є самостійним способом захисту прав і певною процесуальною формою поновлення судом порушених прав зацікавлених осіб у разі, коли судове рішення виконане, але згодом скасовано з відмовою у задоволенні позову.

При вирішенні даної справи суд виходить з того, що поворот виконання рішення - форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судового рішення законної сили. Інститут повороту виконання рішення був запроваджений законодавцем для усунення наслідків, які можуть виникнути внаслідок повного чи часткового виконання у подальшому скасованого чи зміненого рішення. Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем усього одержаного за скасованим рішенням.

При цьому, суд зауважує, що у відповідності до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. З вищезазначеної норми вбачається, що питання про повернення боржнику витрат, понесених під час виконання рішення суду, що виконувалось в примусову порядку, після закриття виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення суду, яке підлягало виконанню, вирішується державним чи приватним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», відтак до процесуальних повноважень суду за процедурою повороту виконання рішення суду не відноситься.

Сплачена відповідачем сума в якості виконавчого збору та витрат на виконавче провадження підлягає поверненню не в порядку вирішення питання про поворот виконання рішення суду (оскільки вони були отримані не стягувачем), а в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає наступне.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до змісту пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 141 ЦПК України регламентує розподіл судових витрат (як судового збору, так і інших витрат), визначаючи загальне правило, у відповідності до якого інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) в залежності від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Отже, відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, в тому числі і на стадії розгляду питань, пов`язаних із виконанням судових рішень.

Згідно заявлених приватним виконавцем судових витрат на професійну правничу їх загальний розмір зазначено 15 000,00 грн.

На підтвердження понесених приватним виконавцем судових витрат на професійну правничу допомогу подано: договір про надання правничої допомоги № 20-10-23П від 20.10.2023 року, додаткову угоду №08/01 від 08.01.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 20-10-23П від 20.10.2023 року, акт наданих послуг №14/01 від 14.01.2025 року. Також суд зауважує, що такі докази подані у строк визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Суд відхиляє доводи представника ОСОБА_1 про те, що документи, які підтверджують надання адвокатом правничої допомоги є підробленими, оскільки такі доводи є лише його припущенням.

При цьому, суд враховує заперечення представника ОСОБА_1 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст. 137 ЦПК України, зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (зокрема: підготовка заперечень на заяву, участь у судових засіданнях), вважає їх завищеними, та приходить до висновку про їх стягнення у розмірі 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 444-446 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_4 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича (07401, м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, б. 63, прим. 6, іпн НОМЕР_1 ) судові витрати по розгляду справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500, 00 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 16.01.2025 року.

Суддя Л.В. Білоцька