КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/93/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року місто Київ

справа №754/17457/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Буша Н.Д., повний текст рішення складено 16 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 и ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Наталії Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року позивач звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила:

визначити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_11 залишено без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року залишено без змін.

25 листопада 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що 19 листопада 2024 року Київський апеляційний суд оголосив встапну та резолютивну частину постанови, якою рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 рокузалишив без змін. 22 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідачів отримав повний текст вказаної постанови.

Вказував, що у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн, які підлягають стягненню з позивача.

09 січня 2025 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому останній просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в заяві про ухвалення додаткового рішення просив розглядати справу у його відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов'язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов'язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/129 наведено правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин третьої-п`ятої статті 141 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №916/24/18).

З огляду на вказані вище норми закону, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18).

Результат аналізу вказаних норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що клопотання (заява) про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції може бути заявлено (подано) на будь-якій стадії судового процесу (як в апеляційній скарзі, відзиві, так і окремою заявою (клопотанням)), але за умови - до закінчення судових дебатів.

Як вбачається з матеріалів справи, ні відповідач ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_2 , подаючи до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 не заявляли про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла та які очікує понести у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційноїінстанції, така заява не була нимизроблена і протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції і до закінчення судових дебатів у справі.

Лише в заяві про ухвалення додаткового рішення, яка була надіслана до Київського апеляційного суду 25 листопада 2024 року, тобто після прийняття судом постанови від 19 листопада 2024 року за результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вперше просив здійснити відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, неподання та незаявлення представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов'язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Колегія суддівзауважує, що у цьому конкретному випадку саме сторона відповідача ОСОБА_1 , яка не зазначила у відзиві на апеляційну скаргу (або в інших поданих до прийняття апеляційнимсудом постанови по суті спору процесуальних документах) про її намір стягнути з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу і не надала попередній (орієнтовний) розрахунок суми цих витрат, які вона понесла та які очікує понести у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а в подальшому також несвоєчасно подала заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, - несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.134, 141, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: