Справа № 128/2942/24
Провадження № 22-ц/801/186/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Присяжний О. І.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуСправа № 128/2942/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

Суддів Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 128/2942/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 4.11.2024, ухвалене у складі судді Присяжного О. І. в приміщенні суду в м. Липовець,

в с т а н о в и в :

6.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом (вх № 14331) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 8086919 від 8.10.2022 в сумі 19977 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 8.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8086919, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до пункту 2.1 цього договору кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем.

30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 89-МЛ у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрі боржників. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача в сумі 19977 грн., з яких: 4650 грн - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 14377 грн - сума заборгованості за сумою відсотків; 950 грн - заборгованість за комісією.

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого допустила заборгованість в загальному розмірі 19977 грн, яку ні первісному кредитору, а ні ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не сплачує у добровільному порядку.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 4.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 8086919 від 8.10.2022 у загальному розмірі 7100 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 860 грн 92 коп.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подано апеляційну скаргу (вх. № 11658 від 28.11.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову; стягнути судовий збір в розмірі 3633,60 грн /а. с. 104/.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до договору факторингу № 89-МЛ від 30.01.2023 набуло право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача в сумі 19977 грн., з яких: 4650 грн - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 14377 грн - сума заборгованості за сумою відсотків; 950 грн - заборгованість за комісією. Нарахування заборгованості відповідачу здійснювалось відповідачем відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1., 1.5, 1.5.1 - 1.5.3, 1.6 кредитного договору. На час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже, нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10.12.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 128/2942/24 за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 4.11.2024. Надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та комісії в апеляційній скарзі не оскаржується, відтак апеляційний суд не дає оцінки правильності судового рішення в частині вирішення цих позовних вимог.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

8.10.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 8086919 /а. с. 6-11/.

Відповідно до додатку № 1 до договору № 8086919 сторонами договору узгоджено наступний графік платежів: дата кредиту - 08.10.2022, дата платежу - 21.01.2023; кількість днів 105; сума кредиту - 5000,00 грн.; проценти за користування кредитом - 15000,00 грн.; комісія за надання кредиту - 950,00 грн.; реальна річна процентна ставка, % - 1109,00; загальна вартість кредиту 20 950,00 грн. /а. с. 11 зворотна сторона/.

Відповідно до наданої ТОВ «Мілоан» довідки про ідентифікацію клієнт ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 8086919 від 08.10.2022 ідентифікований аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V97684, час відправки ідентифікатора позичальнику 2022-10-08 09:52:24, номер телефону НОМЕР_2 /а. с. 13/.

Згідно платіжного доручення № 84318075 від 08.10.2022 ТОВ «Мілоан» на зазначений відповідачем у договорі № 8086919 рахунок НОМЕР_3 перераховано 5000,00 грн /а. с. 14 зворотна сторона/.

Відповідно до анкети-заяви на кредит № 8086919 від 08.10.2022 ОСОБА_1 , зазначивши усі свої ідентифікаційні дані просила ТОВ «Мілоан» надати їй кредит для задоволення особистих потреб, що не суперечать закону, на наступних умовах: сума кредиту: 5000,00 грн.; загальний строк кредитування: 15 днів з 08.10.2022. Дата повернення кредиту 23.10.2022; сума повернення 7450 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 950,00 грн. нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 1500,00 грн. Нараховуються за ставкою 2,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Канал залучення: app-a 1.1.2/miloan/direct/IP адреса з якої подано заяву: 78.154.187.24 /а. с. 13 зворотна сторона, 14 зворотна сторона/.

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 8086919 від 08.10.2022 дата укладення кредитного договору 08.10.2022; строк погашення кредитного договору/повернення кредиту - 23.10.2022; сума виданих кредитних коштів - 5000 грн.; сума заборгованості - 19977 грн (прострочене тіло кретину 4650 грн, прострочені відсотки - 14377 грн, заборгованість за комісією - 950 грн) /а. с. 16 зворотна сторона/.

30.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 89-мл у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників /а. с. 17-21/.

Відповідно до договору факторингу № 89-МЛ від 30.01.2023, акту приймання передачі Реєстру Боржників від 30.01.2023 та витягу з реєстру боржників від 29.01.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за договором № 8086919 укладеного з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , дата підписання договору - 08.10.2022, дата закінчення договору - 23.10.2022, сума виданого кредиту - 5000 грн, залишок по тілу кредиту - 4650 грн., залишок по відсотках 14377 грн., залишок по комісії - 950 грн /а. с. 22 зворотна сторона/.

Згідно із платіжною інструкцією № 69902 від 30.01.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перераховано ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги за договором №89-МЛ від 30/01/2023 в сумі 715316,82 грн. /а. с. 22/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними в розмірі 7100 грн, з яких : заборгованість за сумою кредиту 4650,00 грн; заборгованість за сумою відсотків - 1500,00 грн (виходячи з наступного розрахунку: 5000 грн (сума кредиту) * 2% (процентна ставка в день) * 15 (строк кредитування), у межах погодженого сторонами у анкеті-заявці строку кредитування - 15 днів та розміру процентної ставки - 2 % в день); заборгованість за комісією за надання кредиту - 950,00 грн. У решті позову судом відмовлено, оскільки по завершенню строку кредитування у кредитодавця виникло право на стягнення грошових коштів виключно на підставі статті 625 ЦК України.

Висновки місцевого суду в частині стягнення відсотків за договором про споживчий кредит колегія суддів вважає такими, що зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Щодо доведеності укладення договору про споживчий кредит за допомогою одноразового ідентифікатора.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі встановлено, що 8.10.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 8086919, який підписано ОСОБА_1 8.10.2022 09:52 одноразовим ідентифікатором V97684 /а. с. 6-11/.

Відповідно до наданої ТОВ «Мілоан» довідки про ідентифікацію клієнт ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 8086919 від 08.10.2022 ідентифікований аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V97684, час відправки ідентифікатора позичальнику 2022-10-08 09:52:24, номер телефону НОМЕР_2 /а. с. 13/.

Щодо доведеності відступлення прав вимог.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» доведено набуття права вимоги за договором про споживчий кредит № 8086919 від 08.10.2022 до відповідача, що підтверджується копією договору відступлення прав вимоги № 89-мл від 30.01.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» /а. с. 17-21/, копією акту приймання передачі Реєстру Боржників від 30.01.2023 та копією витягу з реєстру боржників від 29.01.2024, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за договором № 8086919 укладеного з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , дата підписання договору - 08.10.2022, дата закінчення договору - 23.10.2022, сума виданого кредиту - 5000 грн, залишок по тілу кредиту - 4650 грн, залишок по відсотках 14377 грн., залишок по комісії - 950 грн. /а. с. 22 зворотна сторона/.

Згідно із платіжною інструкцією № 69902 від 30.01.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перераховано ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги за договором №89-МЛ від 30/01/2023 в сумі 715316,82 грн /а. с. 22/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів того, що договір відступлення прав вимоги № 89-мл від 30.01.2023, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» визнаний недійсним суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора за договором про споживчий кредит № 8086919 від 08.10.2022 до відповідача.

Щодо доведеності розміру заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в позові просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8086919 від 8.10.2022, що станом на 28.01.2023 становить суму 19977 грн, з яких: 4650 грн - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 14377 грн - сума заборгованості за сумою відсотків; 950 грн - заборгованість за комісією.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано, зокрема, виписку з особового рахунка за договором № 8086919 від 8.10.2022, відповідно до якої сума заборгованості - 19977 грн. (прострочене тіло кретину 4650 грн, прострочені відсотки - 14377 грн, заборгованість за комісією - 950 грн) /а. с. 16 зворотна сторона/.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та комісії, дійшов висновку про їх доведеність. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційній скарзі.

Задовольняючи частково позов в частині стягнення процентів в розмірі 1500 грн (за період з 8.10.2022 по 23.10.2022), суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем доведено факт укладання договору № 8086919 від 8.10.2022 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідно до якого між сторонами погоджено те, що :

кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору (далі-кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункту 1.1);

сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн (пункт 1.2);

кредит надається загальним строком на 105 днів з 8.10.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового (15 днів - завершується 23.10.2022) та поточного (90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 21.01.2023) (пункт 1.3);

комісія за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1);

проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пункт 1.5.2);

проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500,00 грн., які нараховуються за стандартною ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункт п. 1.5.3).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо строку дії договору, в результаті чого необґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості за відсотками кредиту за період з 24.10.2022 по 21.01.2023.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено частково розмір заборгованості по відсоткам в сумі 1500,00 грн (виходячи з наступного розрахунку: 5000 грн. (сума кредиту) * 2% (процентна ставка в день) * 15 (строк кредитування), у межах погодженого сторонами у анкеті-заявці строку кредитування - 15 днів та розміру процентної ставки - 2 % в день), адже такий висновок суду зроблено без врахування надано позивачем договору № 8086919 від 8.10.2022, відповідно до п. 1.3 якого кредит надається відповідачу загальним строком на 105 днів з 8.10.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового (15 днів - завершується 23.10.2022) та поточного (90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 21.01.2023).

Зважаючи на наведене, заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за договором № 8086919 від 8.10.2022 в сумі 14377 грн колегія суддів вважає частково обґрунтованим з огляду на таке.

Як видно із виписки з особового рахунка за договором № 8086919 від 8.10.2022 позивачем нараховано відповідачу заборгованість у вигляді 4650 грн тіло кредиту; 950 грн заборгованість по комісії, 14029,50 відсотки (нарахування з виписки 1500 (період з 8.10.2022 по 23.10.2022 включно відповідно до п.1.5.2 договору); 300 грн (період 24.10.2022, 25.10.2022 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2); 651 (93 (розмір відсотків) х 7 (кількість днів прострочення); період з 26.10.2022 по 1.11.2022 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2); 11578,50 (139,5 (розмір відсотків) х 83 (кількість днів прострочення); період з 2.11.2022 по 28.01.2023 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2) /а. с. 15-16/.

Отже, як видно із виписки з особового рахунка за договором № 8086919 від 8.10.2022 позивачем здійснено нарахування заборгованості по відсоткам відповідачу поза межами строку кредитування, за період з 22.01.2023 по 28.01.2023, що є незаконним, адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене, доведеними є розмір відсотків 12703 грн (розрахунок 1500 (період з 8.10.2022 по 23.10.2022 включно відповідно до п.1.5.2 договору) + 300 грн (період 24.10.2022, 25.10.2022 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2) + 651 (93х7; період з 26.10.2022 по 1.11.2022) + 10602 (76х139,5; період з 2.11.2022 по 21.01.2023 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2) = 13053 - 350 (відповідачем сплачено на погашення відсотків 25.10.2022) = 12703 грн).

З огляду на викладене вище, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 8086919 від 8.10.2022 за відсотками в розмірі 14377 грн, розподілу судових витрат через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України) з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам.

Вінницький апеляційний суд вважає, що підлягає зміні заочне рішення суду першої інстанції в частині визначення загальної суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором № 8086919 від 8.10.2022 з «7100 грн» на «18303 грн» (прострочене тіло кретину 4650 грн, прострочені відсотки - 12703 грн, заборгованість за комісією - 950 грн).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При поданні позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, а за подання апеляційної скарги - сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Враховуючи зазначене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача слід стугнити на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимоги в розмірі 5548,51 грн (2422,40 + 3633,60 = 6056 х 91,62 % (18303х100:19977=91,62 %) = 5548,51 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 4.11.2024 в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 8086919 від 8.10.2022 за відсотками в розмірі 14377 гривень, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 8086919 від 8.10.2022 за відсотками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованість за договором № 8086919 від 8.10.2022 за відсотками в розмірі 12703 (дванадцять тисяч сімсот три) гривні.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за договором № 8086919 від 8.10.2022 за відсотками відмовити.

Змінити загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () за договором № 8086919 від 8.10.2022 з «7100 гривень» на «18303 (вісімнадцять тисяч триста три) гривні.

В іншій частині заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 4.11.2024 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () судовий збір в розмірі 5548 (п`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 51 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький