Провадження № 2/521/950/25
14 січня 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на житлово-комунальні послуги, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.05.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі за №6-215. Згідно з п. 1 Договору, ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_1 приймає у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 48,9 кв.м., в тому числі житловою площею 32,9 кв.м.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 24.05.2022 року, на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , накладено обтяження в інтересах ОСОБА_3 , яка була дружиною батька позивача ОСОБА_4 , що підтверджується позначкою в паспорті ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Зазначена частка квартири належала ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 680/99.
Пунктом 6 Договору № 680/99 зазначено, що зазначену квартиру за 8680 грн. купили ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Отже, ОСОБА_5 є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 48,9 кв.м., в тому числі житловою площею 32,9 кв.м.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 належить, на праві спільної часткової власності, частка в розмірі 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .
За адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано ніяких осіб. Проте, хоча ОСОБА_2 , не зареєстрований та не проживає за вказаною вище адресою, але він є власником 1/2 частини квартири, що підтверджується Договором № 680/99 та має виконувати свої зобов`язання, покладені на нього законодавцем, стосовно утримання своєї частки нерухомого майна.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором № 6-215 стосовно довічного утримання та матеріального забезпечення ОСОБА_3 , а також стосовно утримання та забезпечення нерухомого майна, частина якого, а саме 1/2 належить йому на праві спільної часткової власності.
Свої обов`язки стосовно довічного матеріального забезпечення послуг ОСОБА_3 . ОСОБА_1 виконував сумлінно та без затримки, забезпечуючи останню всім необхідним, а саме: ліками, їжею, одягом, будь-якою необхідною допомогою та сплачував комунальні послуги.
Обов`язок щодо сплати комунальних послуг він виконує і по сьогоднішній день, але як власник частини нерухомого майна, а саме квартири. Але ОСОБА_2 , також є співвласником вищевказаної квартири, що в свою чергу, покладає на нього обов`язок стосовно утримання частки нерухомого майна.
Свій обов`язок ОСОБА_2 не виконує, комунальні послуги за електроенергію, послуги по розподілу газу, вивіз сміття, за спожитий газ, СДПТ, водокористування та теплопостачання систематично не сплачує протягом декількох років, що підтверджується квитанціями про оплату електроенергії, послуг по розподілу газу, вивіз сміття, за спожитий газ, СДПТ, водокористування та теплопостачання.
Так, як ОСОБА_1 регулярно сплачує комунальні платежі та повністю утримає майно, де він є лише частковим власником. Оплата комунальних платежів на регулярній основі, яка відбувається і по теперішній час, доволі впливає на його майновий стан протягом тривалого періоду та спричиняє багато незручностей.
Отже, ОСОБА_1 повністю утримує нерухоме майно, а саме квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому він є власником частки, яка становить 1/2 частину цієї квартири, інша частина квартири належить ОСОБА_2 .
Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не доглядає та не піклується про свою частину квартири та не сплачує комунальні платежі, виникає потреба стягнути з останнього витрати на житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 03.12.2024 року.
У судове засідання 03.12.2024 року та 14.01.2025 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Бойко Н.І. на електронну пошту надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на підставах, зазначених у позові.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, на адресу суду повернулись поштові відправлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання»( а.с. 193), «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 194, 195).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 14.01.2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 24.05.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі за № 6-215. Згідно з п. 1 Договору, ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_1 приймає у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 48,9 кв.м., в тому числі житловою площею 32,9 кв.м. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 6-215 (а.с. 17-18).
У відповідності до п. 4 Договору, ОСОБА_1 зобов`язаний: довічно повістю утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її їжею, ліками, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні зазначену в цьому Договорі квартиру, частка якої відчужується, виконувати дрібний ремонт квартири згідно з існуючим переліком з існуючим Переліком робіт, що належать до дрібного ремонту квартир, затвердженим у порядку, встановленому чинним законодавствам України.
Згідно п.5 Договору, вартість матеріального забезпечення (їжа. одяг, необхідна допомога, ліки, оплата по комунальним послугам) встановлена сторонами у розмірі 5000 гривень на місяць з урахуванням індексації.
Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 680/99 від 12.08.1999 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20-22).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 належить, на праві спільної часткової власності, частка в розмірі 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб № Б5-223708- ф/л зазначається про те, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані відсутні (а.с.25).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №6108, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.06.2022 року (а.с. 19).
Згідно розрахунку позивача, витрати ОСОБА_1 на житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2022 року по 31.05.2024 року:
- за послуги з вивозу сміття з 01.06.2022 року по 31.05.2024 року - 665.11 грн., 1/2 даної суми становить - 332.55 грн.;
- за послуги з водокористування в період з 01.06.2022 року по 31.05.2024 року - 6253, 25 грн., 1/2 від цієї суми становить - 3126,62 грн.;
- за послуги по розподілу газу в період з 01.08.2022 року по 31.05.2024 року - 231,03 грн., 1/2 частина від цієї суми становить - 115,51 грн;
- за послуги теплопостачання в період з 01.08.2022 року по 31.05.2024 року 8760,15 грн., частина від цієї суми становить 4380 грн.;
- за послуги СДТП в період з 01.06.2022 року по 31.05.2024 року - 6776, 98 грн., частина від цієї суми становить 3388,49 грн.
Згідно квитанції доданих до позову, ОСОБА_1 за період з 01.06.2022 року по 31.05.2024 року сплачує комунальні платежі та повністю утримує майно (а.с.26-167).
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.
Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.
Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.
Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач, як співвласник квартири зобов`язаний компенсувати позивачу частину вартості сплачених ним витрат за житлово-комунальні послуги.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо стягнення правничої допомоги.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Однак представником позивача адвокатом Бойко Н.І. до закінчення судових дебатів не подано докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат,.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.
У зв`язку з чим суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають відмові.
У силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 у розмірі 1211,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на житлово-комунальні послуги задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг у розмірі 17 154,46 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.
В іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 14.01.2025 року.
Суддя Сергій ГАНОШЕНКО