Справа №461/7276/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

за участю секретаря судового засідання Курилюк А.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства "Ідея Банк", про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року в розмірі 173931,60 грн. та витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 05.12.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір Z.02.00603.003436724, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 99999 грн., зі сплатою 10 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

АТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 26.09.2024 року становить 140600,90 грн.

Позивач зазначає, що 25.07.2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за договором № Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на підставі договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2024 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Подала до суду додаткові пояснення, у яких зазначення що строк позовної давності пропущено не було, оскільки такі строки відповідно до законодавства були продовжені з огляду на дію в Україні карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби та правового режиму воєнного стану. Зазначила, що відповідно до умов кредитного договору такий діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідач в судове засідання не з`явилась хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи.

Подала до суду відзив, у якому зазначила, що проти позову заперечує. Вказала, що вказаний у позовній заяві кредитний договір не підписувала та не укладала, а платежі по кредиту здійснювала після погроз її життю та здоров`ю. Вказала, що наявна в матеріалах справи виписка з банківського рахунку не містить усіх платежів, здійснених нею за вказаним договором. Окрім того, така не відображає куди спрямовувались внесені нею кошти (на погашення тіла, відсотків чи комісії за кредитом). Повідомила, що положення договору про стягнення з нею щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, що підтверджується відповідними висновками Верховного суду. Зазначила, що позивачем також було пропущено строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 05.12.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №Z.02.00603.003436724, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 99999 грн., зі сплатою 10 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів..

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців.

Згідно п.п.1.3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10% від залишкової суми кредиту.

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту та графік щомісячних платежів, які підписані відповідачем особисто.

АТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується випискою по особовому рахунку та ордером-розпорядженням № 1 та № 2 від 05.12.2017 року про видачу кредиту.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, здійсненого АТ «Ідея Банк», станом на 27.07.2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №Z.02.00603.003436724 становить 173931,60 грн., з яких: 90761,22 грн. - заборгованість за основним боргом; 28211,35 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 54959,03 грн.- заборгованість за комісіями.

25.07.2023 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступило право вимоги за договором №Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на підставі договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року.

Згідно з витягом з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 року, ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року у розмірі 173931,60 грн.

01.05.2024 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» скерувало на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги - 25.07.2023 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало.

Крім того, судом встановлено, що 15.11.2024 року ТОВ «ФК «СОНАТІ» прийняло рішення про зміну свого найменування на ТОВ «СОНАТІ».

Мотиви прийняття рішення судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно із положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору, ознайомилась з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника.

Таким чином, відповідачу банком була надана уся інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Доводи відповідача про те, що вона не укладала та не підписувала кредитний договір, судом відхиляються, оскільки не підтверджуються жодними та належними доказами. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялось.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено довідці-розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

При цьому, суд не погоджується із доводами відповідача, що вказаною випискою не враховано всіх здійснених нею платежів, спрямованих на погашення заборгованості.

Судом встановлено, що заявлені відповідачем у відзиві платежі:

07.12.2017 року у сумі 5100 грн.;

30.01.2018 року 5100 грн.;

05.03.2018 року 5100 грн.;

02.04.2018 року 5100 грн.;

02.05.2018 року 5100 грн.;

04.06.2018 року 5100 грн.;

08.08.2018 року 5100 грн.;

09.07.2018 року 5140 грн.; відображені у відповідній виписці та враховані при визначенні суми боргу.

Натомість, долучені до матеріалів відзиву квитанції про проведення платежів:

03.07.2017 року на суму 6020 грн.

03.07.2017 року 2000 грн.

06.09.2017 року 2000 грн.

09.06.2017 року 2000 грн., були сплачені відповідачем в рамках погашення заборгованості за іншим кредитним договором. Окрім того, такі платежі здійснені до моменту укладення кредитного договору за вказаним позовом (05.12.2017 року).

З інших долучених до матеріалів квитанцій неможливо зрозуміти дати здійснення платежів, їхні суми та призначення.

Окрім цього, суд не знаходить підстав для застосування положень про строки позовної давності з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

36-ти місячний строк дії кредитного договору №Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року сплив 05.12.2020 року.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 09.09.2024 року.

Разом з тим, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, позивачем строк позовної давності звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором пропущено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (ч. 2 ст. 55 ЦПК України).

Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z.02.00603.003436724від 05.12.2017 року.

Відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення основного боргу та нарахованих відсотків за кредитом є підставним, оскільки встановлено, що дійсно відповідач прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, остання не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов в цій частині необхідно задоволити.

Щодо вимог позивача про стягнення плати за обслуговування кредиту (простроченої заборгованості за комісіями), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, що під час користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палата Верховного Суду у справі №496/3134/19 положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Із банківської виписки по рахунку та умов договору вбачається, що зазначена у розрахунку «заборгованість за комісіями» є саме заборгованістю за плату за обслуговування кредиту

Таким чином, відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме заборгованість за комісіями в розмірі 54959,03 грн., не підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Сонаті» та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 118972,57 грн. ( 118972,57 грн. (загальна заборгованість) 54959,03 грн. (заборгованість за комісіями) = 118972,57 грн.).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1656,83 грн. (з розрахунку 118972,57 грн./ 118972,57 грн. х 2422,40 грн. = 1656,83 грн.).

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства "Ідея Банк", про стягнення боргу за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» заборгованість за кредитним договором Z.02.00603.003436724 від 05.12.2017 року в розмірі 118972 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» сплачений судовий збір в розмірі 1656 грн. 83 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 13 січня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сонаті» - , адреса місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, будинок 8, квартира 127.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, .

Суддя Мироненко Л.Д.