ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/908/25 Справа № 215/3322/24 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.А.

секретар судового засідання Лідовська А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що понад 24 років (з 01.07.1999 р. по 11.07.2023 р.) працював на ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем черговим та з ремонту устаткування, дробильником технологічної служби дробильної фабрики. Тривалий стаж роботи в умовах перевищення граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання, а саме хронічного обструктивного захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху)-за кваліфікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; радиулокопатія попереково-кривожова L5,S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, мізові-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозами колінних суглобів (ПФ другого ступеню).

Вказані обставини підтверджуються медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 №249, трудовою книжкою, інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 04.10.2023 №БС/3.1/20892/-23.

Професійне захворювання виникло за наступних обставин: з 01.03.1999 р. по 17.10.2009 р. позивач працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування, дробильником технологічної служби дробильної фабрики та підпадав під дію шкідливих виробничих факторів. Причиною виникнення професійного захворювання стало: хімічні фактори: концентрація діоксину кристалічного за вмісту пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію в 3,1-3,4 рази (6,3-6,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці : перебування в позі «стоячи» 62,8% часу зміни при нормі до 60%; нахили тулуба (вимушені більше 30 градусів) в кількості 214-318 разіві за зміну (при нормі 51-100 разів), періодичне перебування у незручній позі 38,4 % часу зімни при нормі 25%. Фізичні фактори : еквівалентний рівень шуму на 9-11 дБА перевищував гранично-допустимий рівень (89-91 дБА при ГДР 80 дБА).

Внаслідок вищезазначеного видно, що норми і правила охорони праці відповідачем було порушено. Висновок обласної МСЕК №2 від 07.05.2024 позивачу первинно було визначена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 65% безстроково та первинно встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності змінилися образ і якість життя, що завдають моральні страждання позивачу. На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з ПрАТ «Ценральний гірничо-збагачувальний комбінат» 450 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 275 000,00 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 2750 грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» в своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду і новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд визначив завищену суму відшкодування моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Від представника відповідача Савельєвої Т.Д. 08 січня 2025 року надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 14.01.2025 на 14:40 годин в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, проте у призначений час Савельєва Т.Д. на відеоконференцзв`язок з судом апеляційної інстанції не вийшла і суд перейшов до розгляду справи в порядку ст.247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 01.07.1999 р. по 11.07.2023 р. працював на ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем черговим та з ремонту устаткування, дробильником технологічної служби дробильної фабрики (а.с. 7-9).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) , умови праці ОСОБА_1 відносяться до категорії «Шкідливі» (а.с.10-13).

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 №249 позивачу встановлено хронічне обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) -; радиулокопатія попереково-кривожова L5,S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, мізові-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозами колінних суглобів (ПФ другого ступеню), що також підтверджується медичною документацією (а.с. 14-15, 24-35).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.03.2024 встановлено наявність у позивача професійних захворювань, а саме : обструктивне захворювання легень першої другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) ; радиулокопатія попереково-кривожова L5,S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, мізові-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозами колінних суглобів (ПФ другого ступеню), які виникли працюючи дробильником технологічної служби, виконуючі роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагачені та транспортуванні гірничої маси, внаслідок недосконалості технології збагаченні руди. Крім того встановлено причини виникнення професійного захворювання: вібрація загальна, пил переважно фібро генної дії, шум (а.с.16-20).

Як випливає з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №573578 позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності з 08 квітня 2024 року, причина інвалідності - професійне захворювання. Крім того, позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах виробничого пилу, шуму (а.с. 21, розворот).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №144444 від 07.05.2024 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 65% (а.с.21, розворот)

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №395 від 07.05.2024, де встановлено мету реабілітації відновлення обмеження життєдіяльності часткове (а.с.22).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2024 року причиною професійного захворювання позивача Хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст., пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легень 1-2 ст., радикулопатія попереково-крижова, хронічна двобічна сенсорно-невральна приглухуватість 2 ст., є робота на протязі 24 років 4 місяців в умовах несприятливого мікроклімату, виробничого шуму,важкості та напруженості праці показники яких перевищували гранично допустимі показники (а.с. 16-20).

Отже, роботодавець ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, з вини ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що останнім в апеляційному порядку не оспорюється

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано, що, у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я, відчуває стійкий біль та обмеження рухів у поперековому відділах хребта, сухий кашель, задишка, напади утрудненого дихання.

При цьому, суд вірно врахував період роботи позивача на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, встановлення 3 групи інвалідності, безстроковість негативних змін, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, визначивши розмір моральної шкоди у сумі 275 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне і обґрунтоване.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2024року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: