Справа № 302/47/25
Провадження № 2/302/103/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

15 січня 2025 року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Готра В. Ю., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця адвокатеса Керита Мар`яна Василівна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Корбутяк Ірина Василівна, про визначення частки у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

10 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця адвокатка Керита М.В. звернулася до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Корбутяк І. В., про визначення частки у спільній сумісній власності, а саме про встановлення та визначення, що частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної сумісної власності, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.07.2011, є рівними, тобто по частці кожному.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви, суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 ст. 5 ЦПК України).

Як визначено частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) виснувано, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов?язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмував, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20 (провадження № 61-4007св23) тощо, що свідчить про сталість судової практики касаційного суду в таких правовідносинах.

Отже, спадкоємець не може вимагати установлення і визначення в судовому порядку факту щодо рівності часток померлої особи та інших співвласників у майні, що є у спільній сумісній власності, оскільки частка у праві спільної сумісної власності, що є об`єктом спадкування, не є тотожною частці у нерухомому майні; законодавець вже установив в законі презумпцію рівності частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, що виключає необхідність установлювати та доводи ці ж обставини в судовому порядку; суд касаційної інстанції у своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.

Таким чином, об`єктом спадкування є частка у праві спільної сумісної власності. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У такому разі вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Для оформлення права на спадщину (частки у праві спільної сумісної власності) закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця, що в свою чергу виключає можливість установлення судом такого факту рівності часток у майні усіх співвласників.

Водночас вирішуючи питання про прийняття позовної заяви суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (для прикладу, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-477цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (провадження № 11-36апп1), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20).

Ураховуючи наведене вище та прохальну частину позовної заяви ОСОБА_1 , суддя доходить висновку, що така вимога як установлення і визначення рівності часток у спільному сумісному майні, в тому числі за померлою особою, не підлягає розгляду ані в порядку цивільного судочинства, ані в порядку іншого судочинства, а відтак на підставі п. 1 ч. 1 і ч. 5 ст. 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження в цій справі без роз`яснення заявниці, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи з такою позовною вимогою.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись статтями 186, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця адвокатеса Керита Мар`яна Василівна, до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Корбутяк Ірина Василівна, про визначення частки у спільній сумісній власності відмовити.

Ухвалу разом з позовними матеріалами надіслати заявниці. Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Ю. Готра