Провадження № 22-ц/802/107/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з 20 жовтня 1990 року по 2024 рік перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2024 року розірвано. Позивач указував, що під час шлюбу, 24 січня 2001 року, сторонами за спільні кошти придбано двокімнатну квартиру загальною площею 55,9 кв.м, житловою площею 29,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 березня 2024 року. Дане майно зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_3 . Також позивач зазначав, що він був зареєстрованим у цій квартирі.

ОСОБА_1 покликався на те, що 08 лютого 2024 року він отримав листа від Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради від 08 лютого 2024 року, з якого дізнався, що з 07 лютого 2024 року його знято з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 за заявою ОСОБА_3 , як власника житла.

Вважав такі дії відповідачів незаконними, рішення відповідача Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради протиправним і тому просив його скасувати.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про зняття його з реєстрації місця проживання та зобов`язати виконком міської ради внести відомості до реєстру територіальної громади про скасування рішення щодо зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року провадження у даній справі закрито. Судом роз`яснено ОСОБА_1 , що для захисту його прав потрібно звертатися до окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов невірного висновку про визначення юрисдикції даної справи, оскільки даний спір про незгоду особи з позбавленням права користування житлом та зняттям з реєстраційного обліку стосується права користування житловим приміщенням, відповідно, має приватноправовий характер та не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду іншими учасниками справи не подано.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом апеляційної інстанції про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення рекомендованих повідомлень, зокрема: відповідачка ОСОБА_3 повідомлена у відповідності до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а щодо її представника ОСОБА_4 та виконкому Луцької міської ради є в матеріалах справи підтвердження про вручення їм таких повідомлень. З огляду на наведене та відповідно до приписів ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , колегія суддів доходить висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про те, що справи з приводу оспорення рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до компетенції адміністративного суду та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства на підставі вимог, приписів та положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Луцької міської ради та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Норми щодо справ, які розглядаються в порядку КАСУ, закріплені й у пункті статті 19 КАС України.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти владних повноважень наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлово го будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року (справа № 337/2535/2017), від 10 квітня 2019 року (справа № 826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа №820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа №161/20662/18), в яких зазначено висновок, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 522/20762/19, позовні вимоги в якій стосувалися визнання протиправними дій Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання та були розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Також, апеляційний суд вважає слушними покликання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16 травня 2024 року у справі за №461/24/22, яка є подібною до зазначених спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17 та погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про скасування рішення щодо реєстрації місця проживання, вказала, що такий спір не є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Зі змісту позовних вимог у даній справі вбачається, що спірні правовідносини між учасниками справи виникли з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, які він вважав порушеними, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, спір має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов помилкових висновків, що спір у справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року в даній справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді