Справа № 183/3978/24
№ 2/183/2505/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:
- зміну розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 27 серпня 2010 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за виконавчим листом № 2-3845/10 від 23 листопада 2010 року, та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття;
23 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_4 . У свідоцтві про народження ОСОБА_4 в графі «батько» записаний ОСОБА_1 09 листопада 2010 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, яким присудив до стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 27 серпня 2010 року.
Позивач указує, що за домовленістю з ОСОБА_2 перераховував суму аліментів добровільно на банківську картку. Однак 10 листопада 2023 року головним державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 732852489) про стягнення з позивача на користь відповідача-1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 27 серпня 2020 року.
Також, з 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_5 . 17 січня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 грудня 2023 року і до досягнення донькою повноліття.
Позивач зазначає, що на день звернення з позовом він сплачує аліменти на утримання двох своїх дітей: ОСОБА_4 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 27 серпня 2010 року, та ОСОБА_5 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 грудня 2023 року і до досягнення донькою повноліття. Вважає, що для рівноправного забезпечення двох дітей є доцільним зменшити розмір аліментів до 1/6 частини заробітку на кожну дитину. Вказує, що він є військовим ЗСУ, що потребує додаткових витрат. Наявність двох дітей покладає за підставу того, що його сімейний та матеріальний стан змінився і це вплинуло на його матеріальне становище.
Постановленою суддею ухвалою від 24 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачеві на усунення недоліків. Недоліки усунуто 01 травня 2024 року.
Постановленою суддею ухвалою від 21 травня 2024 року, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідачів, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Встановлено строк відповідачам на подання відзивів.
У підготовчому засіданні 01 серпня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Неявка позивача з огляду на наявні в справі матеріали, відсутність заяв про залишення позову без розгляду, відмови від позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, відзив на позов не надали. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Внаслідок повторної неявки відповідачів суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
З урахуванням повторної неявки повідомлених належним чином відповідачів, за відсутності заперечень позивача суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (проводить заочний розгляд).
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх матеріалами справи, висновує таке.
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ухваленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням від 09 листопада 2010 року у справі № 2-3845/10 позов ОСОБА_2 задоволено частково. В тому числі, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 27 серпня 2010 року.
Вказаним рішенням установлено, що згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками значаться сторони у справі ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ). Судом установлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, знаходиться на утриманні матері, відповідач на даний час матеріальної допомоги не надає, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, і з урахуванням вимог ст. 182 СК України, з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.
23 листопада 2010 року на виконання рішення суду у справі № 2-3845/10 видано виконавчий лист /а.с.9/ та 10 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження з його виконання /а.с.9, зворот/.
Також надане позивачем у засвідченій копії повторне свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 від 26 березня 2022 року вказує на батьківство позивача відносно дитини, матір`ю якої є ОСОБА_3 /а.с.8, зворот/.
Подана позивачем копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вказує, що 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 укладено шлюб із ОСОБА_3 /а.с.8/
З наданої позивачем копії посвідчення серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 має прав на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій /а.с.12/.
З огляду на викладене, вбачається наявність спору між позивачем та відповідачами з приводу зменшення розміру аліментів на утримання дітей.
Вирішуючи позов, суд виходить з такого.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач послався на те, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу та народженням у нього ще однієї дитини, проходженням служби в Збройних Силах України, видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання іншої дитини у нього змінився сімейний та матеріальний стан. Таким чином, позивач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на користь відповідачів на утримання дітей може бути змінено, а саме зменшено з 1/4 частини його доходу на кожну дитину до 1/6 частини.
Аналіз 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частинами 1 та 2 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Як наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Проте, як роз`яснено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 положення ст. 192 СК України не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Народження другої дитини спричинює зміну матеріального стану, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.
Аналізуючи надані докази, суд висновує про підтвердження позивачем зміни його сімейного стану внаслідок народження у нього дитини, реєстрації шлюбу. Вказана причина зумовлює також погіршення матеріального стану позивача.
Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача на зміну його майнового стану в бік погіршення проходження ним служби в Збройних Силах України, як на підставу зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки норми чинного законодавства, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають гарантії соціального захисту військовослужбовців. Доказів на підтвердження зміни в бік погіршення після отримання статусу учасника бойових дій, як і доказів на підтвердження проходження позивачем військової служби суду не надано.
При цьому суд ураховує, що батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, відсутність доказів на підтвердження відмінностей у стані здоров`я та матеріальному становищі дітей позивача, враховуючи те, що відповідач є працездатним, наявність у відповідача двох дітей, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дітей, які стягуються на користь відповідачів, підлягає зменшенню. Однак, суд, ураховуючи інтереси всіх дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, рівності прав дітей на утримання, а також ураховуючи матеріальний стан сторін, вважає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню частково, а саме зменшенню з 1/4 частки всіх видів доходів позивача до 1/6 частки його доходів.
Разом із тим, 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відтак, у частині зміни розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 відсутні підстави для визначення мінімального розміру аліментів у розмірі 30 % прожиткового мінімуму та такий розмір повинен бути встановленим у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Також, оскільки вимоги щодо необхідності визначення граничного максимального розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 суду не доведені в цій частині позову суд вважає за необхідне також відмовити.
При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на відповідачів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 282 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2010 року у справі № 2-3845/10.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 13 січня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач-1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д. О. Парфьонов