КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/817/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Поливач Л. Д., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кишенька Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та

за апеляційною скаргою адвоката Рашкової Валентини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 27 лютого 2024 року

у цивільній справі № 357/6759/23 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.07.2019 року.

14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком «Договір про надання банківських послуг», що підтверджується підписом у заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений «Договір про надання банківських послуг», який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 47 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Утім, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивальник, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 19 квітня 2021 року серія НОМЕР_1 .

Позивач 31.10.2022 року направив претензію кредитора у порядку ст. 1281 ЦК України до нотаріальної контори, й 21.12.2022 року отримав відповідь про те, що спадкоємцями померлого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

24 січня 2024 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 15.07.2019 року становила 43 155 грн, та складалась із 43 155 грн заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 15.07.2019 року у сумі 43 155 гривень, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 15.07.2019 року у сумі 43 155 гривень, в межах вартості успадкованого майна після смерті позичальника.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Кишенько С. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 90-98 том 2).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що не відповідають дійсності та не підтверджені наявними у справі доказами висновок суду про наявність заборгованості ОСОБА_3 перед банком на дату його смерті. Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у той же час, жодного аналогічного розрахунку заборгованості станом саме на 17.04.2021 року (дату смерті), який міг би бути належним підтвердженням позовних вимог, позивач не надав.

Представник скаржника вважає, що позивач не надав такі докази, оскільки з вже долучених до позову розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 17-23) та виписки за договором (т. 1 а.с. 24-31) видно, що станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодної заборгованості по кредиту він не мав.

Також представник апелянта звернув увагу на те, що згідно долучених позивачем до позовної заяви розрахунків заборгованості за договором № б/н від 15.07.2019 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_3 станом на 31.07.2021 року існує загальна заборгованість на суму 47 764,70 грн, а станом на 05.03.2023 року на суму 43 155,00 грн. Заборгованість по кредиту виникла з 21.04.2021 року, і очевидно, що позичальник ОСОБА_3 вже не міг мати жодного відношення до її виникнення, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також посилався на те, що фактично на сьогодні спадкоємці не отримали від спадкодавця у спадщину жодного майна, оскільки Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі 369/14273/21, в рамках якої ухвалою було накладено арешт на спадкове майно, а тому ще не відомо, чи отримають спадкоємці (відповідачі) взагалі свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно. Тому скаржник вважає, що формально кредитор не дотримався законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Рашкова В. В., в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Також просила стягнути з позивача судові витрати ОСОБА_2 , пов`язані з розглядом даної справи, судовий збір у розмірі 3220,80 грн та витрати на надану професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн (а.с. 114-130 том 2).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що кредитний ліміт був підвищений без письмової згоди позичальника, утім банк жодного разу не ознайомив відповідача з своїми діями щодо збільшення розміру кредитного ліміту, тоді як розмір кредиту це одна із істотних умов договору, і він не може бути змінений в односторонньому порядку, без узгодження з позичальником.

Також посилалась на те, що 31.10.2022 року кредитором була направлена претензія до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори. У відповідь отримано лист, яким повідомлено, що спадкоємцями є відповідачі. Проте, станом на дату подання позову, спадкоємці не прийняли спадщину, а відтак вимоги кредитора є передчасними. Наразі зупинено видачу свідоцтва про спадщину на підставі заяви спадкоємця. Зокрема, цей факт наразі розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/14273/21.

Вказувала, що станом на дату смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 15.07.2019 року була відсутня, та виникла вже 21 квітня 2021 року у розмірі 43 155 грн, що підтверджується доданим з боку позивача розрахунком заборгованості, а також Випискою за договором № б/н за період з 15.07.2019 року по 14.03.2023 року. Вважає, що на момент смерті заборгованості у померлого не було, тобто на момент відкриття спадщини обов`язки спадкодавця були відсутні, тому спадкоємці не можуть відповідати за зобов`язаннями третіх осіб.

На переконання сторони скаржника, суд першої інстанції на власний розсуд прийшов до висновку, що померлий ОСОБА_3 повідомив РІН-код від платіжної картки стороннім особам (членам своєї родини), які мали доступ до неї, всупереч ст.ст. 1220, 1216, 1218 ЦК України, що призвело до прийняття протиправного рішення.

У поданому відзиві на апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на безпідставність доводів, викладених в них, просило апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним (а.с. 151-171 том 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції до електронного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.07.2019 року та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього у заяві (а. с. 33, 34 том 1).

Відповідно до виявленого бажання, останньому було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 47 000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких, при укладанні договору, ОСОБА_3 надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно 1.1.1.63 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.5.2.1 договору передбачена можливість зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору, про що банк інформує позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.6.5 договору.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме, надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.3.1 договору.

Таким чином, ОСОБА_3 зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Згідно до п. 2.1.1.3.2. договору, мінімальний обов`язковий платіж, розмір боргових зобов`язань позичальника, які щомісяця він повинен сплачувати протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.

Відповідно до договору, ОСОБА_3 зобов`язався вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів , здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.1.3.1.5 договору, ОСОБА_3 доручив банку списувати з рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Згідно п. 2.1.1.3.1 договору, в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п.п. 2.1.1.6.1 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Згідно до п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, також проценти від суми неповернутого в строк кредиту.

Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Підписання заяви № б/н від 15.07.2019 року свідчить про те, що ОСОБА_3 всі умови даного договору цілком зрозумілі і він вважав їх справедливими по відношенню до нього.

ОСОБА_3 , уклавши 15.07.2019 року з АТ КБ «Приватбанк» договір № б/н, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом, який в подальшому збільшено до 47 000 грн 19.12.2019 року, а 19.07.2021 року - зменшено до 46 721 грн, про що зазначено у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 32 том 1).

15 липня 2019 року ОСОБА_3 отримав кредитну картку строком дії до 04/22, 15.07.2019 року, про що свідчить Довідка, за підписання кредитного договору, за яким було надано наступні кредитні картки (а.с. 111 том 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с. 116 том 1).

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 15.07.2019 року становила 43 155 грн, яка складається з наступного: 43 155 грн - заборгованість за тілом кредиту, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 17-23 том 1), а також Випискою за договором № б/н за період з 15.07.2019 р. по 14.03.2023 р. (а.с. 24-31 том 1), яка свідчить про активне використання кредитного рахунку ОСОБА_3 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 128/2021, після смерті ОСОБА_3 , до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 33-50 том 2), однак своїх спадкових прав не оформили.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_3 належало на праві власності нерухоме майно, а саме 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , про що зазначено в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2021 року, на яке накладено арешт (а.с. 46-47 том 2).

Матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивач, дізнавшись про смерть боржника, як кредитор, звернувся до нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України 20.10.2022 року (а.с. 49 том 2).

07 грудня 2022 року за вих. № 673/02-14 Узинською державною нотаріальною конторою було повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» про коло спадкоємців (а.с. 50 том 2 на зворотному листі), зазначену відповідь АТ КБ «ПриватБанк» отримав 21.12.2022 року (а.с. 120 том 1).

02 січня 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з листами-претензіями (а.с. 122, 123 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановивши, відповідно до положень ст. 1282 ЦК України, наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості, факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника ОСОБА_3 , наявність спадкового майна у вигляді частини будинку, а також не надання відповідачами доказів на спростування того, що вартість спадкового майна не перевищує розмір боргу, суд дійшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню боргу на користь позивача, яка існувала на час відкриття спадщини, але в межах вартості успадкованого майна.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника підлягають встановленню такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлений ст. 1281 ЦК України строк, АТ КБ «ПриватБанк» 31.10.2022 року направлено на адресу Білоцерківської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора, на яку 21.12.2022 року отримана відповідь Узинської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцем(ями) померлого позичальника є відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

24 січня 2023 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, у якому позивач пред`явив свої вимоги, однак ніяких дій не було виконано.

Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів бере до уваги наступні обставини.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 липня 2019 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , вбачається, що станом на дату смерті останнього його заборгованості перед Банком становить 43 155 грн, яка складається з 43 155 грн - заборгованість за тілом кредита, що і підлягає стягненню із відповідачів, як спадкоємців.

Відповідно до спадкової справи померлому ОСОБА_3 належало на праві власності нерухоме майно, 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , про що зазначено в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2021 року, на яке накладено арешт (а.с. 46-47 том 2).

Виходячи з принципу змагальності закріпленого у статті 81 ЦПК України, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

З огляду на викладене, встановивши, відповідно до положень ст. 1282 ЦК України, наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за кредитним договором, факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника ОСОБА_3 , наявність спадкового майна, а також ненадання відповідачами доказів на спростування того, що вартість спадкового майна менше розміру боргу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до часток кожного з них, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь банку заборгованість у розмірі 43 155 грн, яка існувала на час відкриття спадщини.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що матеріали справи не містять доказів про наявність заборгованості ОСОБА_3 перед банком на дату його смерті, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

З виписки по рахунку, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що станом на 28.03.2021 року по картці НОМЕР_2 , яка була отримана ОСОБА_3 існувала заборгованість по кредитних коштах у розмірі - (мінус) 6890,00 грн (а.с. 25 том 1).

Станом на 29.03.2021 року відбувається погашення заборгованості шляхом внесення на картку суми у розмірі 54 527,20 грн і залишок допустимих коштів, за мінусом суми зарахованої на погашення заборгованості, станом на 29.03.2021 року становить 47 637,20 грн (а.с. 25 том 1).

Починаючи з 29.03.2021 року по картці НОМЕР_2 відбувалось активне використання коштів по 11.05.2021 року, що підтверджується випискою по рахунку, а саме 31.03.2021 року - 2000 грн та 10 000 грн, 09.04.2021 року - 1000 грн, 10.04.2021 року - 10 000 грн, 15.04.2021 року - 6000 грн, 17.04.2021 року - 3000 грн та 6000 грн, 21.01.2021 року - 10 000 грн та 10 000 грн (а.с. 24-25 том 1).

З вказаного розрахунку вбачається, що на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість по використаних коштах не вийшла на прострочку, тому така не відображена позивачем в розрахунку заборгованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи ті обставини, що після смерті позичальника ОСОБА_3 здійснювалися операції по кредитній картці, що видана на ім`я ОСОБА_3 (зняття готівки в банкоматі, розрахунок в аптеці та магазині ), то слід дійти висновку, що померлий ОСОБА_3 міг повідомити РІН-код від платіжної картки стороннім особам (членам своєї родини ), які мали доступ до неї.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає слушними твердження позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що доказів того, що померлий ОСОБА_3 за життя звертався з позовом до Банку про несанкціоноване списання вказаних у виписці коштів з картки НОМЕР_2 відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано. Також не надано доказів втрати ОСОБА_3 за життя картки НОМЕР_2 . Матеріали справи також не містять доказів зокрема звернення ОСОБА_3 за життя в правоохоронні органи з заявою про несанкціоноване використання третіми особами картки НОМЕР_2 або звернення до Банку про її блокування.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що у відповідачів відсутні свідоцтва про право на спадщину, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження не спростовують обставини прийняття відповідачами спадщини після смерті ОСОБА_3 та набуття відповідачами статусу правонаступників у матеріальних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів чинного цивільного законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України), спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Законодавство не обмежує право спадкоємців на оформлення свідоцтва певними строками. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право звернутися із заявою про одержання свідоцтва у будь-який час після прийняття спадщини. Оформлення свідоцтва є правом, а не обов`язком спадкоємців. Факт не оформлення спадкових прав не тягне за собою втрату права на спадкове майно, якщо воно було прийнято у встановлений законом строк і встановленим законом способом, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №903/565/16 та від 16.01.2019 у справі №920/566/16.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2023 року у cправі № 915/1031/21.

Отже відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не виключає прийняття ним спадщини, оскільки право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва. Тому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права кредитора на звернення до спадкоємців щодо виконання боргових зобов`язань спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо відповідальності спадкоємців перед кредитором спадкодавця лише особисто та в межах часток успадкованого майна, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження спростовуються сталою практикою та висновками Верховного Суду.

Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку звернення з вимогою до спадкоємців боржника, визначеного статтею 1281 ЦК України, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду, зокрема, від 01 листопада 2023 року у справі № 409/479/17 (провадження № 61-21003св21), від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23).

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянтів по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Кишенька Сергія Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Рашкової Валентини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Є. П. Євграфова

Л. Д. Поливач

О.В. Немировська