Справа № 373/2067/24
Провадження № 2/373/106/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебедя В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мороз В.О.,

представника відповідача-адвоката Яреська Т.В.;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Ясницька Н.О. звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 78712338 у розмірі 42000,00 грн, з яких: 10500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 31500,00 грн - заборгованість за відсотками.

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Посилається на те, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким позивачу передається право вимоги до кредиторів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі до тих, що виникнуть в майбутньому. 26 лютого 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78712338. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість. Додатковими угодами № 7, № 10 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 позивачу було передану право вимоги за вищезазначеним договором позики на суму 42000,00 грн., в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 10500,00 грн., заборгованість за відсотками 31500,00 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2024 відкрито провадження по справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву, у порядку, передбаченому ст. 191 ЦПК України.

12.11.2024 представник відповідача-адвокат Яресько Т.В. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» направив відзив на позов разом з клопотанням про розгляд справи з викликом сторін. У відзиві просив відмовити в задоволенні позову, що в основному зводиться до такого. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не набуло право вимоги за договором позики № 78712338, укладений 26.02.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, тоді як договір факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» - 14.06.2021, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.

Також у відзиві на позов представник відповідача-адвокат Яресько Т.В. просив стягнути з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

13.11.2024 представник позивача за довіреністю Летун Т.В. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» направила відповідь на відзив, в яких зазначила, що у відзиві на позов відповідач не заперечує факт укладення та підписання договору позики, а також визнає факт отримання коштів за цим договором. В частині нарахування заборгованості вказує, що процентна ставка умовами договору визначена в розмірі 2,5 %, а процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %. Наголошує, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку дії договору є дата повернення кредиту, а не дата закінчення строку дії договору. На підтвердження факту набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача за договором позики до позову додано: договір факторингу, додаткову угоду до договору факторингу, акт прийому-передачу реєстру боржників за договором факторингу, витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію. Вважає, що оскільки відповідач не оскаржив та не надав суду доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, а тому договір факторингу є чинним та підлягає виконанню. В частині стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 7000,00 грн. просила відмовити, оскільки розмір є значно завищеним, з огляду на малозначність та складність справи. Звернула увага, що предмет спору не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, сума витрат не відповідає критерію співмірності та розумності щодо позовних вимог.

Представники позивача Ясницька Н.О., Летун Т.В., будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, до суду не з`явились, в поданих заявах просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу (правову) допомогу просили відмовити.

Представник відповідача-адвокат Яресько Т.В. в суді позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити повністю з викладених у позові підстав, просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив таке.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

26.02.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78712338, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10500,00 грн. на строк 30 днів, із сплатою процентів за його користування. Кінцевий строк повернення кредиту 28.03.2023. Договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. (а.с. 6-7).

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 9-12).

13.06.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» була укладена Додаткова угода № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року.

23.08.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитувань» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» була укладена Додаткова угода № 10 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої було передано право вимоги відповідно реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року.

Актом прийому-передачі від 23 серпня 2023 року було передане право вимоги за реєстром боржників № 9 від 23.08.2023 в кількості 5827 боржників. Загальна сума переданої заборгованості складає 96566355,33 грн (а.с. 14).

Із витягу з реєстру боржників № 9 вбачається, що за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 було передане право вимоги за договором позики № 78712338 від 26.02.2023 на суму 42000,00 грн., в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 10500,00 грн., заборгованість за відсотками 31500,00 грн.

На підтвердження наявної суми заборгованості за договором позики № 78712338 від 26.02.2023 подано розрахунок заборгованості за період із 26.02.2023 по 23.08.2023.

Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») перейшло до правонаступника (ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») 14 червня 2021 року, задовго до укладення договору позики № 78712338 від 26.02.2023. Отже, за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, а тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Оскільки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі даного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за договором позики № 78712338, укладеним 26.02.2023 між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17).

У постановах Верховного Суду від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14 та від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, суд дійшов висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за договором позики № 78712338 від 26.02.2023 від первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки в задоволенні позову було відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем.

В частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу (правову) допомогу суд виходить з такого.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача-адвокатом Яресько Т.В. подано письмові документи: договір про надання правничої допомоги № 24052 від 13.03.2024, укладений між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Яресько Т.В.; акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 11.11.2024 із змісту якого вбачається, що найменуванням робіт (послуг) надання правничої допомоги щодо супроводження судової справи № 373/2067/24, зокрема складання відзиву на позовну заяву, процесуальних документів на суму 7000,00 грн.; розрахункову квитанцію № 11/11/24 про отримання гонорару до договору № 24052 від 13.03.2024; детальний опис робіт наданих згідно договору про надання правничої допомоги № 24052 від 13.03.2024; детальний опис робіт наданих згідно договору про надання правничої допомоги № 24052 від 13.03.2024, в якому вказана загальна вартість послуг 7000,00 грн, з яких 1000,00 грн - вартість консультації, ознайомлення з матеріалами справи; 1000,00 грн - вартість формування правової позиції, аналіз судової практики; 5000,00 грн - вартість складання відзиву на позовну заяву у справі № 373/2067/24; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 від 13.03.2020; ордер на надання правничої допомоги.

Враховуючи, що витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 7000,00 грн підтвердженні належними та достатніми доказами, а їх розмір є обґрунтованим та розумним, а тому заявлені представником відповідача-адвокатом Яресько Т.В. вимоги про стягнення витрати на правничу (правову) допомогу підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ