Справа № 473/1919/24
РІШЕННЯ

іменем України

"15" січня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, в якій (з урахуванням подальших уточнень) вказувала, що з 2012 по 2024 роки вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_4 .

Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька ОСОБА_4 були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

01 квітня 2024 року ОСОБА_3 , будучи розвідником-сапером взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення В/Ч НОМЕР_1 , загинув під час виконання службових обов`язків.

Тому ОСОБА_1 просила в судовому порядку встановити факт, що ОСОБА_3 є рідним батьком малолітнього ОСОБА_5 та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Необхідність встановлення такого факту заявниця мотивувала тим, що це надасть дитині право на отримання передбаченої законом одноразової грошової допомоги після смерті батька.

Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_2

06 травня 2024 року від представниці Міністерства оборони України ОСОБА_7 надійшли заперечення проти заяви ОСОБА_1 , обґрунтовані тим, що заявниця з власної вини втратила можливість встановлення в адміністративному порядку батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 та не надала суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтвердили цей факт під час розгляду справи. Крім цього, вказувала на те, що встановлення факту батьківства необхідне для подальшого отримання малолітнім ОСОБА_5 передбаченої законом одноразової грошової допомоги, що вказує на наявність спору про право, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явилися, проте останній надіслав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, заяву про встановлення факту батьківства підтримує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала.

Представники заінтересованих осіб - Міністерства оборони України, Вознесенського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили.

Оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги твердження письмових заперечень від 06 травня 2024 року про те, що заява ОСОБА_1 вказує на наявність спору про право, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення (у тому числі факту, що є предметом судового розгляду), окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Також Велика Палата Верховного Суду у цій постанові звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій.

За встановленого, факт батьківства підлягає встановленню в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (в редакції на час народження дитини) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір?ю дитини (ст. 130 СК України).

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (п.п. 1, 15) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Крім цього, згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 2012 по 2024 роки проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 9).

За час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_4 .

Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька ОСОБА_4 були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 7, 8).

01 квітня 2024 року ОСОБА_3 , будучи розвідником-сапером взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення В/Ч НОМЕР_1 , загинув під час виконання службових обов`язків (а.с. 6, 7).

Факт батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 18 жовтня 2024 року №СЕ-19/115-24/14115-БД, згідно якого ДНК-профіль ОСОБА_5 належить особі, яка є біологічною дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,65 % (а.с. 78-90).

При цьому, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації»).

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що факт батьківства підтверджений належним, допустимим та беззаперечним доказом, а тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-316, 318-319 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вознесенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кобзарці Баштанського району Миколаївської області, є рідним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 за №25 від 24 грудня 2012 року, складеного Щербанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зазначивши в графі відомості про батька « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України», а також виключити запис «Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України».

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Вуїв О.В.