Справа № 373/2719/24
Номер провадження 2-др/373/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Бутович Я.О.

розглянувши в судовому засіданні заяву адвоката Андрющенко Анни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення суду в цивільній справі № 373/2719/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Зміст поданої заяви.

07 січня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 , яка представляла інтереси позивача в цивільній справі №373/2719/24 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Посилаючись на ст. 133, ч. 1 ст. 270, ч.8 ст.141 ЦПК України, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3490.00 гривень.

Рух справи в суді.

Порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення регламентовано ч. 3 ст. 270 ЦПК України, за змістом якої суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тобто, строки розгляду заяви визначені законодавцем у 10-денний термін із дня надходження заяви.

Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належим чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В поданій заяві адвокат Андрющенко А.В. просить провести судове засідання без участі позивача та її представника.

Відповідач до суду не з`явився. Заяв та клопотань від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Обставини встановлені судом.

В прохальній частині позовної заяви (в первинній та уточненій редакції) позивачем ставилось 2 питання: 1. прийняти до розгляду позовну заяву про розірвання шлюбу; 2. розірвати шлюб зареєстрований 16 листопада 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в Переяславському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №299.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року (справа № 373/2719/24) задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Питання, що стосується стягнення судових витрат (судового збору чи витрат на правничу допомогу) представником позивача в прохальній частині не ставилось.

Рішення суду від 23.12.2024 містить оцінку розподілу судових витрат.

Так, судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою, суд залишив за позивачем.

Таке рішення суду обґрунтовано положенням ч. 2 ст. 264 ЦПК України, яке закріплює що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Додатково з даного питання суд зазначає наступне.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 13 ЦПК України яка закріплює, що суд розглядає справу в межах вимог заявлених особою.

Таке рішення відповідає позиції викладеній у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» де роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Верховний суд, правову позицію якого суд враховує під час ухвалення рішення, відповідно до ст. 263 ЦПК України вказав, що прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат (Ухвала ВС від 04.08.2021 року у справі № 759/2921/19).

Висновки суду.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Зміст норм статей 137, 141 та 246 ЦПК України недвозначно вказує на можливість подати після закінчення судового засідання саме докази, що підтверджують розмір понесених витрат, в тому числі і на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування надано: копію договору про надання правничої допомоги №21112024 від 21.11.2024 року, копію додаткової угоди №1 до вказаного договору від 21.11. 2024 року, якою деталізовані послуги, що надає адвокат та закріплений розмір гонорару адвоката 3490.00 гривень.

Статтею 137 ЦПК України та статтями. 19, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар адвоката за представництво інтересів в суді віднесено до судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає компенсації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу адвоката на правову позицію висловлену у Постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, відповідно до якої, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У контексті викладеної вище позиції, слід звернути увагу, що додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги №21112024 від 21.11.2024 закріплено, що підтвердженням оплати за надання правничої допомоги є прибутковий касовий ордер та квитанція до нього або ж квитанція банку.

Вказаних доказів суду не надано.

Судом приймається аргумент адвоката Андрющенко А.В., щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не залежно від факту їх оплати, що узгоджується із позицією ВС у справі № 925/1137/19 від 22.01.2021, на яку вказує адвокат і ці висновки також приймаються судом, як такі що підлягають до застосування в даній ситуації.

Одночасно із цим, суд констатує наступне.

Виходячи з положення статті 137 ЦПК України, підставою для відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється на підставі детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт та за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів (в даному випадку до закінчення судового розгляду, оскільки судові дебати не проводились).

Заява про ухвалення додаткового рішення направлена до суду 24.12.2024, що підтверджується датою на штампі, що міститься на поштовому конверті.

Рішення в справі ухвалено 23.12.2024.

Однак, а ні в тексті позовних заяв (первинній та уточненій) а ні в прохальній їх частині не міститься вимога (питання) стягнення судових витрат за правничу допомогу.

Заява (клопотання) з даного питання також представником позивача не подавались.

Позиція ВС з даного питання висловлена у постановах від 22.03.2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 .01.2019 року у справі № 927/26/18 і вказує, що якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Вказане узгоджується із змістом частини 1 статті 246 ЦПК України за змістом якої, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, сторона може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, якщо ці докази не можуть бути подані до закінчення розгляду справи з поважних причин.

В такому випадку, суд ухвалюючи рішення по суті, в праві відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України, призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому, у суду вже наявне відповідне клопотання (заява) сторони про стягнення судових витрат, але з поважних причин, вона не має змоги подати докази щодо їх розміру.

Отже, в даній ситуації незважаючи на наявність розрахунку понесених позивачем витрат на правничу допомогу, наявність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та доводи щодо необхідності здійснення розподілу судових витрат, незалежно від підтвердження факту їх оплати, із посиланням на позицію ВС у справі № 925/1137/19 від 22.01.2021, відсутність такої обов`язкової складової, як клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу зробленого до закінчення розгляду справи (як у позовній заяві так і поданого окремо) унеможливлює задоволення заяви адвоката Андрющенко А.В. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №373/2719/24.

Керуючись статтями 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні заяви адвоката Андрющенко Анни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення суду в цивільній справі № 373/2719/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.О. Опанасюк