15.01.2025
Справа № 642/8200/24
Провадження № 2-з/642/1/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова Гримайло А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

в с т а н о в и в:

В провадження судді Ленінського районного суду міста Харкова Гримайло А.М. перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні, в якій позивач просила: 1) встановити юридичний факт її постійного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_4 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 25 років до відкриття спадщини; 2) змінити черговість у спадкуванні та надати ОСОБА_1 право на спадкування майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 разом зі спадкоємицею третьої черги за законом ОСОБА_2 .

14.01.2025 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони на виконання нотаріальних дій, пов`язаних з оформленням спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в міст Харкові, - до розгляду справи по суті.

В обгрунтування зазначила, що предметом спору у вищевказаній цивільній справі є майно, що є спадщиною після смерті ОСОБА_4 , з ОСОБА_1 прожила однією сім?єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу 25 років, а саме - квартира АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 та право на земельну частку ( пай) у землі розміром 6,70 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» у с. Плисове Лозівського району Харківської області. ОСОБА_4 помер невчасно ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка, як його фактична дружина, у встановлений законом строк звернулась до Другої Харківської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а невдовзі дізналась, що з заявою про прийняття спадщини звернулась, також, тітка ОСОБА_4 - відповідачка ОСОБА_2 . Оскільки у позивачки відсутній документ, що підтверджує її права на спадщину, остання вимушена звертатись з позовом до суду, а нотаріус у свою чергу може оформити спадщину. Відтак, виникає потреба у застосуванні заходу забезпечення позову, оскільки його неприйняття може ускладнити в майбутньому виконання рішення суду. А саме, існує ризик видачі нотаріусом відповідачу ( відповідачам) свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Позивачкою в порушення вимог п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України не було обґрунтовано необхідності застосування самого заходу забезпечення позову - заборони нотаріусу вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини після померлого, з огляду на наступне.

Такими нотаріальними діями може бути не лише видача свідоцтва про право на спадщину відповідачу, але й у разі задоволення позову - прийняття державним нотаріусом відповідної заяви і від самого позивача, як спадкоємця, що за вказаної заборони дійсно може ускладнити виконання рішення суду.

Крім того, заборона вчинення будь-яких дій з оформлення спадщини стосується невизначеного кола осіб та невизначених конкретно дій, що не відповідає наведеним в заяві про забезпечення позову обставинам на підтвердження необхідності вжиття такого заходу забезпечення, оскільки спадкоємцем, який може отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачем визначений відповідач, а наявності інших осіб, по відношенню до яких нотаріус може вчиняти нотаріальні дії з оформлення спадщини після померлого та які, відповідно, можуть бути відповідачами у справі, зі змісту як позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову не вбачається.

З урахуванням предмету позову, позивачем також не доведена наявність такої підстави для забезпечення позову як ускладнення виконання майбутнього рішення суду, оскільки позов має немайновий характер, а також не доведено, яким чином не вжиття судом заходу забезпечення позову у даній справі може ускладнити чи унеможливити його виконання, в тому числі створити перешкоди для його звернення до нотаріуса із відповідною заявою на підставі такого рішення суду.

Крім того, ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем того, що не вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, оскільки позивач не скористався наданим йому правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим в забезпеченні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.7ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Ухвали що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 15.01.2025.

Суддя А.М. Гримайло