КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4429/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Донька ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності 051 Економіка освітньої програми «Економіка бізнесу» економічного факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка.

У позові вказано, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, не має змоги влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробітну плату, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від батьків.

Основі витрати йдуть на харчування, одяг, книжки для навчання та проживання.

Відповідач по справі не надає матеріальної допомоги, необхідної для нормального життя та навчання доньки.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою 23-х років, або до закінчення навчання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 липня 2024 року - до припинення навчання до 30 червня 2026 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови продовження навчання.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 рокута ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на яких ґрунтується твердження позивача про те, що відповідач працевлаштований та має стабільний достатній дохід.

Вказує на те, що дитина навчається за рахунок державного замовлення, житло не знімає, а книжки є у бібліотеці навчального закладу. Ніяких доказів у потребі отримання матеріальної допомоги та доказів того, що є наявність у батьків можливості надавати таку допомогу суду надано не було.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що донька сторін працює та повністю забезпечує себе, отримує заробітну плату більшу за 18000,00 грн, на першому курсі отримувала стипендію.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що тягар подання доказів, та доведення факту спроможності відповідача сплачувати аліменти стороною позивача по справі не виконано.

Також, в апеляційній скарзі вказано, що відповідач проживає з батьками пенсіонерами, які є інвалідами 2 групи та потребують сторонньої допомоги.

12 грудня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Зокрема у відзиві зазначає, що відповідач є здоровою, працездатною особою, який має змогу працювати та зобов`язаний матеріально забезпечувати своїх дітей.

Щодо посилань відповідача на ту обставину, що він проживає з батьками-інвалідами, які потребують сторонньої допомоги, у відзиві зазначено, що жодних доказів перебування батьків на утриманні відповідача останнім не надано.

Крім того, на теперішній час, донька ОСОБА_3 , якій виповнилось 19 років, навчається на денній формі навчання, з якою вкрай важко поєднувати роботу та будь який робочий графік негативно впливає на навчання і рівень отриманих знань.

Також, відповідач помилково вважає, що якщо донька навчається на бюджетній формі навчання, то вона не потребує жодної матеріальної допомоги та її повинен забезпечувати один із батьків, який має дохід.

Враховуючи вищевикладене, сторона позивача вважає, що відповідач зобов`язаний разом з позивачем забезпечити своїй дитині рівень життя, необхідний та достатній для ї нормального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дітей: повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09 серпня 2005 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 11 квітня 2018 року, виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою і на момент звернення до суду, саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягла 19 - ти річного віку.

Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності 051 Економіка освітньої програми «Економіка бізнесу» економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка. що підтверджується довідкою №040/525 ЕБ від 03 червня 2024 року та договором про навчання у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, хоча повинен це робити, оскільки донька потребує такої допомоги, відповідач не надав доказів щодо обмежень стосовно його здоров`я, неможливість сплачувати аліменти, утримання інших осіб чи обмежень іншого характеру, не надав інших доказів того, що він не може утримувати власну дитину в період її навчання та нести разом з її матір`ю витрати в період навчання доньки, також, не надав доказів, які б підтверджували, що його донька має власні доходи, утримує себе сама та має фінансові можливості самостійно оплачувати своє навчання.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі та врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах.

Судом враховано, що відповідач усунувся від участі в утриманні доньки, яка продовжує навчання, що підтверджується матеріалами справи те не заперечується стороною відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та невмотивованим не відповідає дійсності, оскільки в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року судом були дослідженні всі обставини справи, поданим сторонами доказам надана відповідна правова оцінка та зроблено мотивований висновок, який відповідає чинному законодавству України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди ОСОБА_1 з оскаржуваним рішенням, належних та допустимих доказів, які були б підставою для скасування правильного по суті рішення представником відповідача не надано.

Посилання на те що, тягар подання доказів, та доведення факту спроможності відповідача сплати аліментів стороною позивача по справі не виконано та те, що позивач не наводить даних про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги,апеляційний суд критично оцінює, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які були дослідженні в суді першої та апеляційної інстанціях, що підтверджують можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки.

ОСОБА_1 , в свою чергу, не надав доказів своєї неплатоспроможності та відсутності в нього доходу, зокрема такими доказами, наприклад, можуть бути довідка про доходи з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Головного Управління Пенсійного фонду України, довідки з служби соціального захисту, інформація про відсутність майна та майнових прав, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Посилання відповідача, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, на те, що на його утриманні перебувають батьки-інваліди, з якими він проживає, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних доказів вищезазначеному останнім не надано та в матеріалах справи не міститься.

Доводи про те, що його донька працює та має власні доходи, утримує себе сама та має фінансові можливості самостійно оплачувати своє навчання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, нових доказів, для дослідження суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , які стали б підставою для скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року останній не надає.

Крім того, ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 липня 2024 року до закінчення навчання до 30 червня 2026 року, але не довше, ніж до досягнення дочкою 23 років.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар