РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.01.2025 с-ще Тиврів 145/1236/24

2/145/176/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д.

за участю секретаря Штотько А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області,

ВСТАНОВИВ:

28.06.2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав визначено розглядати судді Іванцю В.Д.

Позивачка обґрунтовує позов тим, що з відповідачем ОСОБА_3 єбатьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що відповідач не приділяє уваги своїй доньці, не приймає участі в її утриманні та матеріальному забезпеченні позивач звернулася до Літинського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 09.09.2021 вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2021. Проте, ОСОБА_3 протягом трьох років сплатив лише 12065,26 грн, а борг по аліментах становить 94161,04 грн. Останній раз ОСОБА_3 бачив свою дочку ОСОБА_4 , коли їй виповнилось 4 місяці. Після того він жодного разу до дочки не навідувався. Дочка росте і виховується позивачем, адже батько будь-якої участі у її вихованні не бере. Відповідач не цікавиться здоров`ям, розвитком, вихованням дитини. Відповідачу відома адреса, де проживає його дочка, відомий номер телефону позивачки, однак він зовсім не навідується, не телефонує, не цікавиться здоров' ям, матеріальним становищем, способом життя, фізичним і духовним розвитком, інтересами своєї дочки. Від початку повномасштабного вторгнення рф на територію України не поцікавився чи його дочка у безпеці. Відсутність участі у вихованні дитини батьком, його байдужість лише створюють перешкоди дитині у забезпеченні її законних інтересів. Так, для прикладу, без дозволу батька дитина не може зареєструвати чи змінити реєстрацію місця проживання, виїхати за кордон та інше. З цих причин позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою суду від 14.08.2024 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області та зобов`язано її надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

13.11.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання 14.01.2025 позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Водночас представник позивача ОСОБА_2 подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник органу опіки та піклування Літинської селищної ради на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про слухання справи повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується розпискою про вручення рекомендованого повідомлення. Відзив від відповідача до суду не надходив. Заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляду у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу в судовому засіданні 14.01.2025 за відсутності сторін по справі, в порядку заочного провадження, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання.

Згідно зі ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

За клопотанням представника позивача 10.12.2024 у судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що є рідним братом позивача ОСОБА_1 . У позивачки та відповідача ОСОБА_3 у 2019 році народилася донька ОСОБА_4 . Свідок є хресним батьком дитини, тому завжди приїжджає до неї на День народження та свята. Загалом відвідує сестру та її доньку раз на тиждень. Батька своєї похресниці - відповідача ОСОБА_3 востаннє бачив у 2018 чи 2019 році, тобто 5 років тому, останній взагалі не цікавиться долею дитини, не спілкується з нею, не дарує подарунків, навіть не вітає з Днем народження. Вихованням та утриманням дитини займається позивач ОСОБА_1 , водить її у садочок, одягає, доглядає і виховує.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що проживає поряд із позивачкою ОСОБА_1 та підтримує з нею добросусідські відносини. Раніше позивач ОСОБА_1 проживала по сусідству зі своїм чоловіком ОСОБА_3 та в них є спільна дитини ОСОБА_4 . Через декілька місяців після народження дитини відповідач ОСОБА_3 зник. З тих пір ОСОБА_3 не бачив, останній не приїжджає до дружини та доньки. Дитина взагалі не знає свого батька. Дитина ОСОБА_4 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , якій допомагають її батьки. Позивачку ОСОБА_1 з донькою бачить кожного дня. Дитина відвідує садочок в с. Селище, куди її водить матір або дідусь чи бабуся. Відповідач не приїжджає на день народження власної дитини, нічого не передає, не допомагає.

Суд, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_8 26.05.2022 одружилася з ОСОБА_9 , після державної реєстрації шлюбу її прізвище ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26.05.2022 серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Селищенського старостинського округу Вінницького району Вінницької області від 14.06.2024 № 376 позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входить дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка знаходиться на утриманні матері (а.с. 12).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 09.09.2021 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.07.2021 (а.с. 8, 9).

Згідно з довідкою виданою Тиврівським відділом ДВС у Вінницькому районі Вінницької області від 19.06.2024 № 19027 представнику позивача - заборгованість відповідача ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 станом на 01.06.2024 становить 94161,04 грн. Стягнення аліментів проводиться з доходу боржника (пенсії), яка становить 2362 грн щомісячно (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку встановлено, що ОСОБА_3 , починаючи з липня 2021 року по травень 2024 року 6 разів сплачував аліменти на загальну суму 12064,81 грн (а.с. 11).

Згідно з довідкою від 17.06.2024 № 11.05-20/77 виданою філією І-ІІ ступенів с.Селище Літинського ліцею-опорного закладу загальної середньої освіти №2 Літинської селищної ради Вінницької області Ничипорук В.В., батько вихованки ОСОБА_4 , ніколи не цікавився життям та навчанням доньки, до закладу не приходив та не телефонував вихователям, участь у вихованні доньки не брав (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 15).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 21.10.2024 № 05-27/1590 (а.с. 46) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батька ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, не дбає про неї, не цікавиться її життям, здоров`ям, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя.

Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Водночас суд зазначає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд має надати можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя.

Водночас суд дійшов висновку, що дитина ОСОБА_4 є малолітньою, на час розгляду справи їй виповнилося повних 5 років, тому вона не досягла віку, який давав би їй можливість висловити свою думку з цього питання в судовому засіданні.

Також суд зазначає, що покази свідків, які були допитані в судовому засіданні узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме висновком служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, інформацією з Тиврівського відділу ДВС, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, при цьому він за три роки лише 6 разів сплачував аліменти, довідкою закладу дошкільної освіти про те, що батько не цікавиться вихованням і навчанням дитини, довідкою Селищенського старостинського округу про те, що дитина знаходиться на утриманні матері.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, який фактично залишається чужою людиною може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору.

Таке відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини, останній жодних заперечень до суду та органу опіки та піклування щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав не надав, виклики до суду проігнорував.

Отже, суд зазначає, що позивач довів обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що небажання батька спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточне і свідоме самоусунення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилися проживати з матір`ю свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

На підставі ст. 150, 157, 164 СК України, керуючись ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 14 січня 2025 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Іванець В. Д.