УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 335/1940/15-ц

провадження № 61-270ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «УКРСИББАНК», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Білана Д. Г. (далі - старший державний виконавець Білан Д. Г.), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі - АТ «УКРСИББАНК»), Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Управління ЗПВР У Запорізькій області).

Скарга обґрунтована тим, що 21 червня 2024 року він випадково дізнався, що банківська картка, на яку скаржник отримує пенсію, заблокована і користуватися нею не можливо. У відділенні банку скаржнику пояснили, що арешт у сумі 770 544,84 грн накладений постановою державного виконавця Білана Д. Г.

Ігноруючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Білан Д. Г. повторно відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 335/1940/15-ц від 10 грудня 2015 року та самостійно, перебираючи на себе функції суду, вийшовши за межі виконавчого документу, зазначив суму стягнення, яка не встановлена судом. Тобто сума стягнення судом визначена у доларах США, а державний виконавець визначив її у гривнях.

Станом на 28 червня 2024 року на банківський рахунок, по якому скаржник отримує пенсію, державним виконавцем накладений арешт на суму коштів 770 544,84 грн, це та сума, що виконавець вирахував, переводячи долари США у гривні. Вважає такі дії державного виконавця незаконними та такими, що суперечать вимогам статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання, і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом у доларах США.

Враховуючи вищевикладене, просив суд:

1) визнати протиправними дії старшого державного виконавця Білана Д. Г. стосовно перерахування боргу, визначеному судом у доларах США, на гривні при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/1940/15-ц від 10 грудня

2015 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя;

2) скасувати постанову державного виконавця Білана Д. Г. про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу, зазначеного судом у доларах США, по виконавчому листу № 335/1940/15-ц від 10 грудня 2015 року, виданому Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня

2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 20 листопада 2024 року, скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Білана Д. Г., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , АТ «УКРСИББАНК», Управління ЗПВР у Запорізькій області, залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суду апеляційної інстанції, виходив з того, що підстав для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Білана Д. Г. не встановлено, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», також судом не встановлено, що права заявника були порушені з боку особи, дії якої оскаржуються, підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в обраний заявником спосіб немає.

03 січня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2024 року (надійшла до суду 07 січня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що державний виконавець Білан Д. Г., ігноруючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», повторно відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 335/1940/15-ц

від 10 грудня 2015 року та самостійно, перебираючи на себе функції суду, вийшовши за межі виконавчого документу, зазначив суму стягнення, яка не встановлена судом. Тобто сума стягнення судом визначена у доларах США, а державний виконавець визначив її у гривнях.

Колегія суддів, дослідивши доводи касаційної скарги та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції, вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року позов ПАТ «УКРСИББАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 32-246-К/Р (№0)

від 10 лютого 2006 року в розмірі - 5 472,41 долара США, з яких: 5 012,57 долара США - кредитна заборгованість; 459,84 доларів США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту

№ 32-246-К/Р (№0) від 10 лютого 2006 року та процентів за кредит

у розмірі - 2 675,75 грн, з яких: 1 661,81 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 1 013,94 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу за кредитним договором № 0 від 07 лютого 2007 року в розмірі - 10 367,19 доларів США, з яких: 9 477,23 доларів США - кредитна заборгованість; 889,96 доларів США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 0 від 07 лютого 2007 року та процентів за кредит в розмірі - 4 576,98 грн, з яких: 2 337,99 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 2 238,99 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь ПАТ «УКРСИББАНК» витрати зі сплати судового збору у рівних частках по 1 827,00 грн

з кожного у загальному розмірі 3 654,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УКРСИББАНК»», треті особи - Управління Національного Банку України, Інспекція з питань захисту прав споживачів

у Запорізькій області, про визнання недійсними кредитних договорів залишено без задоволення.

Після набрання рішенням чинності були видані виконавчі листи окремо щодо двох боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які було пред`явлені стягувачем до примусового виконання, і які перебували на примусовому виконанні.

Так, на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження, які входили до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602:

- № 61474058 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно

з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором

№ 32-246-К/Р (№ 0) від 10.06.2006 в розмірі 5 472,41 долара США, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 32-246-К/Р (№ 0) від 10.02.2006 та процентів за кредит в розмірі 2 675,75 грн.»;

- № 61474343 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно

з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором № 0 від 07.02.2007 в розмірі 10 367,19 доларів США, та процентів за кредит в розмірі 4 576,98 грн.»;

- № 61473756 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1 827 грн. з кожного у загальному розмірі 3 654 грн.».

Зазначені виконавчі провадження, відкриті щодо боржника ОСОБА_1 , перебували на примусовому виконанні у Василівському ВДВС у Василівському районі Запорізької області.

Також, виконавчі листи № 335/1940/15-ц щодо боржника ОСОБА_2 перебували на виконанні у приватного виконавця Коциняна М. О.

25 квітня 2024 приватний виконавець Коцинян М. О. виніс постанови про закінчення виконавчого провадження, як фактично виконаного відносно ОСОБА_2 .

Наказом Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08 липня 2022 року «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11 січня 2023 року) визначено, що під час дії воєнного стану ВПВР Управління ЗПВР у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється примусове виконання рішень, місцем виконання яких є територія, на яку поширюється компетенція, зокрема, Василівського ВДВС у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Управлінням ЗПВР у Запорізькій області відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 182/5 від 11 січня 2023 року та до пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, розглянута заява представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» Дюдіна Д. М. від 24 квітня 2024 року щодо передачі виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 до ВПВР Управління ЗПВР

у Запорізькій області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви від 24 квітня 2024 начальником Управління ЗПВР у Запорізькій області Визвілко Т. В. надано доручення

від 16 травня 2024 року № 51055/26-37, яким відділ зобов`язано, зокрема, прийняти до виконання зведене виконавче провадження № 61504602, до складу якого входять виконавчі провадження № 61473756, 61474343, 61474058.

Зазначені виконавчі провадження, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, передані з Василівського ВДВС у Василівському районі Запорізької області, та 24 травня 2024 року прийняті відділом для подальшого виконання на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08 липня 2022 року «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11 січня 2023 року) та на виконання доручення начальника Управління Визвілко Т. В. за № 51055/26-37 від 16 травня 2024 року.

Враховуючи викладене, керуючись нормами чинного законодавства, на підставі вищезазначеного доручення № 51055/26-37 від 16 травня 2024 року старшим державним виконавцем Біланом Д. Г. 24 травня 2024 року було винесено постанови про передачу та прийняття виконавчих проваджень № 61473756, 61474343, 61474058.

27 травня 2024 року виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» Дюдіна Д. М. від 24 травня 2024 року за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Згідно результату пошуків виконавчих проваджень в Автоматичній системі виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що ВП № 75150094 відкрито 28 травня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ВП №75149992 відкрито 28 травня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); ВП № 75150053 відкрито 28 травня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Інші відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 в АСВП відсутні. Усі виконавчі провадження, де стягувачем є АТ «УКРСИББАНК», завершені.

Таким чином, солідарними боржниками борг перед банком погашено в повному обсязі, про що виконавцями (державним та приватним) винесені відповідні постанови 25 квітня 2024 року та 27 травня 2024 року щодо кожного боржника окремо.

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1 583,95 доларів США та 741,87 грн.

Зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження

№ 61504602 виконавчий збір не сплачено, 28 травня 2024 року у порядку статей 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

У той же час, після отримання державним виконавцем інформації щодо виконання постанов від 28 травня 2024 року та від 17 червня 2024 року про арешт коштів боржника від банків, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей, інших фінансових установ, арешт № 61474343, накладений на кошти боржника 24 травня 2024 року у межах закінченого зведеного виконавчого провадження № 61504602 на суму стягнення 704 842,90 грн, знято 08 липня

2024 року відповідною постановою № 61474343 про зняття арешту з коштів у зв`язку з виведенням нестягнутої суми виконавчого збору в окремі виконавчі провадження (зведене виконавче провадження № 75150512), у межах яких задля виконання рішень вже накладено арешти від 28 травня 2024 року та від 17 червня 2024 року на кошти боржника у межах нової суми стягнення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно

з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх

у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами

у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене

у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо

у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти,

а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча

і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті у разі обчислення суми боргу

в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів

у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів

у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби,

а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 є аналогічним тому, що містився

у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, який втратив чинність. Положення вказаних статей є ідентичними.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів

в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума

в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми

у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена

у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня

2018 року у справі № 761/12665/14 (провадження № 14-134цс18)).

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження

№ 14- 446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом

у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення цього суду від 24 вересня 2015 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом, пені в іноземній валюті доларах США та національній валюті - гривнях.

Суд апеляційної інстанції вказав, що станом на 24 травня 2024 року у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 була наявна заборгованість: виконавче провадження № 61474058 - 5 472,41 доларів США та 2 675,75 грн боргу, 547,24 доларів США та 267,57 грн виконавчого збору; виконавче провадження

№ 61473756 - 166,09 грн боргу та 16,61 грн виконавчого збору; виконавче провадження № 61474343 - 10 367,19 доларів США та 4 576,98 грн боргу, 1 036,71 доларів США та 457,69 грн, 1 125,39 грн витрат виконавчого провадження (у зв`язку з відновленням виконавчого провадження тощо), а загалом - 17 423,55 доларів США та 9 286,08 грн.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку

з закінченням виконавчого провадження (абзац перший частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1 583,95 доларів США та 741,87 грн.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо того, що ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір, який визначено державним виконавцем у розмірі 1 583,95 доларів США та 741,87 грн не сплачено, 28 травня2024 у порядку статей 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно вказав, що немає підстав для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Білана Д. Г. стосовно перерахування боргу, визначеному судом у доларах США, на гривни при примусовому виконанню виконавчого листа № 335/1940/15-ц від 10 грудня 2015 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, у закінченому на підставі заяви стягувача виконавчому провадженні. Оскільки стягувач сам подав заяву про закінчення виконавчих проваджень, визнавши належним виконання боржниками рішення суду, додаткових підстав для перевірки факту повного фактичного виконання рішення суду та валюти такого виконання, з урахуванням тих обставин, що саме стягувачу має бути перерахована іноземна валюта, визначена судовим рішенням, або її еквівалент

у гривні на дату здійснення платежу, будь-яких заперечень з приводу валюти виконання рішення суду стягувач не заявляв, письмові заяви чи клопотання про необхідність проведення стягнення не в гривні, а в іноземній валюті за період виконання судового рішення до відділу ДВС не направляв.

Верховний Суд погоджується з висновком Запорізького апеляційного суду стосовно того, що державний виконавець діяв у межах закону, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня постанова про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу, зазначеного судом у доларах США по виконавчому листу

№ 335/1940/15-ц від 10 грудня 2015 року, та не встановлено обставин винесення державним виконавцем такої постанови, з урахуванням закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» .

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2024 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 02 вересня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 20 листопада 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень

у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «УКРСИББАНК», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник