Справа № 462/221/25
УХВАЛА

14 січня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши матеріали заяви Акціонерного товарситва «Райффайзен Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

13.01.2025 представник АТ «Райффайзен Банк» Лозіна О.Ю. звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за договором № 014-RO-82-271605856 від 07.05.2024 у сумі 168 399,73 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 151 726,68 грн, та заборгованості за відсотками у сумі 16 673,05грн, та просить стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Крім цього, разом з позовною заявою позивач також звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 у межах ціни позову в сумі 168 399,73 грн, а саме гаражний бокс, загальною площею 33,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Львів, «Будівельник» автогаражний кооператив (гаражний кооператив «Будівельник» гаражно-будівельний кооператив, гараж № НОМЕР_1 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк» 07.05.2024 укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-271605856, на виконання умов якого Банк видав відповідачу кредит у розмірі 152 983,17 грн строком до 07.05.2030 під 36,00% річних. Відповідач в свою чергу зобов`язався використати кредит відповідно до умов, повернути його, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання відповідно до договору та тарифів Банку. Згідно умов Кредитного договору, відповідач мав повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредиту, на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № 014-RO-82-271605856, надавши можливість останньому добровільно врегулювати виниклу заборгованість протягом 30 днів, однак вимога відповідачем проігнорована, заборгованість залишається непогашеною. Станом на 13.11.2024 заборгованість позичальника перед АТ «Райффайзен Банк» за Заявою-Договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» складає 168 399,73 грн. Зважаючи на те, що умови кредитного договору щодо погашення заборгованості позичальником не виконуються, АТ «Райффайзен Банк» просить з метою захисту їх порушеного права вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суддя, вивчивши матеріали заяви щодо вимог позивача про вжиття заходів забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, визначення виду забезпечення позову, який належить застосувати, із обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не доведено учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

АТ «Райффайзен Банк», звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, зазначає вимогу про накладення арешту на гаражний бокс, належний на праві власності, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, однак при цьому не вказує належного обґрунтування співрозмірності (пропорційності) та відповідності такої вимоги вжиття заходу забезпечення щодо заявлених позовних вимог, з огляду на те, що позивачем зазначено ціну позову у розмірі 168 399,73 грн, та в той же час відсутні будь-які актуальні на час звернення до суду відомості щодо дійсної ринкової вартості нерухомого майна, на яке просить накласти арешт в межах заявленого позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначеного позивачем саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на згадане нерухоме майно відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, як і не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Покликаючись на те, що відповідачем не виконано вимогу банку щодо дострокового погашення кредитної заборгованості, заявником однак не надано суду жодних обґрунтованих доводів того, що відповідач має намір чи вчиняє будь-які дії спрямовані на відчуження належного йому майна, без якого виконання рішення суду у даній справі у майбутньому буде неможливе.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що сама тільки наявність спору між сторонами не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб.

Таким чином, враховуючи наведене, беручи до уваги предмет майбутнього позову, обґрунтування заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу, але при цьому не є безпосереднім предметом позову, зважаючи на відсутність фактів, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також те, що заявником жодним чином не доведено співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, оскільки за відсутності інформації про дійсну ринкову вартість нерухомого майна, на яке заявлено вимогу про накладення арешту, у суду відсутня можливість самостійно перевірити співмірність заявленого заходу забезпечення позову, заявленим вимогам у такому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Акціонерного товарситва «Райффайзен Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/221/25.

Суддя Б.М. Гедз