Справа № 473/4467/24
РІШЕННЯ

іменем України

"15" січня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., представниці позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки адвоката Ліпатова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Бінько Мариною Анатоліївною, до відповідачки ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 01 березня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року розірвано. В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме: автомобіль марки Nissan Sentra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на якій зареєстровано за відповідачкою. Крім цього, в період шлюбу відповідачка відкрила рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», на якому зберігаються кошти позивача (заробітна плата), які він отримував як військовослужбовець ЗСУ.

Позивач, вказуючи на те, що спірний транспортний засіб, а також кошти, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому на ім`я відповідачки, є спільною сумісною власністю сторін, а згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, просив про поділ цього майна в судовому порядку, визнавши за ним право власності на частку коштів, які перебувають на депозитному рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідачки, а також стягнути з неї компенсацію вартості частки автомобіля марки Nissan Sentra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 176851,50 грн.

В судовому засіданні представниця позивача адвокат Бінько М.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідачки адвокат Ліпатов С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , вказуючи на те, що спірне майно було придбано відповідачкою за рахунок її особистих коштів та за час її окремого від позивача проживання. Крім цього, представник відповідачки звертав увагу суду на те, що визначена позивачем вартість транспортного засобу не відповідає його вартості, яка зазначена в договорі купівлі-продажу автомобіля.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 01 березня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року розірвано.

За час шлюбу сторін було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки Nissan Sentra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2023 року, право власності на який зареєстровано за відповідачкою.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.69, ч. 1 ст.71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст.68 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 постанови Пленуму).

Як зазначалося вище, сторонами за час шлюбу придбано автомобіль.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Відповідачка не спростувала презумпцію спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, отже, вищевказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України (ч.3 ст. 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст. 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч.4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч.2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Згідно висновку оцінювача щодо визначення вартості колісного транспортного засобу від 05 серпня 2024 року середня ринкова вартість легкового автомобіля марки Nissan Sentra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час проведення оцінки складає 353703,00 грн.

Під час розгляду справи відповідачка не оскаржила ринкову вартість автомобіля, клопотання про призначення судової експертизи не заявляла.

Транспортний засіб перебуває у користуванні відповідачки.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач має право в порядку поділу майна подружжя отримати компенсацію вартості частки вищевказаного автомобіля (1/2 частки), що становить 176851,50 грн.

Інші заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають, оскільки доказів укладення відповідачкою договорів банківських вкладів в банківських установах стороною позивача не надано.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім та підтверджені документально судові витрати, а саме: 1211,20 грн (судового збору).

Керуючись ст. ст.12,13,81,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в порядку поділу майна подружжя компенсацію вартості частки автомобіля марки Nissan Sentra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 176851,50 грн, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Лузан