Справа №345/5821/24
Провадження № 2/345/78/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В. В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача

Івано-Франківської обласної прокуратури Бурак М.Б.

представника відповідача

ГУНП України

в Івано-Франківській області Король К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями працівників Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області, Калуської окружної прокуратури,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 29.11.2018 року він, будучи директором (представником та кінцевим бенефіціаром) ТОВ «Карпат-Полімер», звернувся до Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області на ім`я начальника слідчого відділення із заявою про злочин, в якій просив розпочати досудове розслідування про вчинення посадовим особами ТОВ «Логістік Сервіс Калуш» кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, та притягнення їх до встановленої відповідальності.

У зв`язку із відмовою у відкритті кримінального провадження ОСОБА_1 звернувся до суду і ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11.12.2018 року було зобов`язано орган досудового розслідування Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою директора ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. від 29.11.2018 року та розпочати досудове розслідування і, як наслідок, 14.12.2018 року відкрито кримінальне провадження №0001455.

Після проведення слідчих дій орган досудового слідства за підтримки прокуратури, починаючи з липня 2022 року, вісім разів намагалися незаконно закрити кримінальне провадження. Крім того п`ять разів в 2023-2024 роках виносили незаконні постанови про закриття кримінального провадження, які по суті і змісту ідентичні. Кожен раз при винесенні чергової незаконної постанови про закриття кримінального провадження органи досудового слідства та прокуратури ігнорували і продовжують ігнорувати приписи, зазначені в ухвалах суду щодо необхідності всебічно, повно та неупереджено досліджувати всі обставини кримінального провадження, як того вимагає ст.94 КПК України.

Постанова про закриття кримінального провадження від 06.07.2022 року, винесена слідчою ОСОБА_2 , скасована ухвалою суду від 02.08.2022 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 26.09.2022 року, винесена слідчою ОСОБА_2 , скасована ухвалою суду від 18.10.2022 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 27.02.2023 року, винесена слідчою ОСОБА_3 , скасована ухвалою суду. Постанова про закриття кримінального провадження від 09.09.2023 року, винесена слідчою ОСОБА_4 , скасована ухвалою суду від 11.10.2023 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 року, винесена слідчою ОСОБА_4 , скасована ухвалою суду від 08.12.2023 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 13.12.2023 року, винесена слідчим Базюком Ю.І., скасована ухвалою суду від 04.01.2024 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 19.03.2024 року, винесена слідчим Базюком Ю.І., скасована ухвалою суду від 27.03.2024 року. Постанова про закриття кримінального провадження від 30.07.2024 року, винесена слідчим Базюком Ю.І., скасована ухвалою суду від 26.08.2024 року.

Позивач зазначає, що з моменту вчинення злочину ТОВ «Карпат-Полімер» фактично припинило свою господарську діяльність і позивач, будучи директором і кінцевим бенефіціаром ТОВ «Карпат-Полімер» втратив джерело доходу, а умисне невиконання обов`язків відповідно до КПК України слідчими та прокурорами на протязі майже 6 років змушують позивача, як власника, на безоплатній основі бути директор ТОВ «Карпат-Полімер» та стимулювати хід досудового розслідування і потицяти незаконним намаганням слідчих (за підтримки Калуської окружної прокуратури) безпідставно закрити кримінальне провадження. Крім того закриття кримінального провадження однією і тією самою незаконною постановою створює впевненість у відсутності правосуддя в Україні.

Позивач наголошує, що порушення його прав та законних інтересів було встановлено неодноразово судовими рішеннями про незаконність рішень слідчих і прокурорів, в результаті чого позивачу заподіяно моральну шкоду, яка настала в результаті зневаги до позивача слідчих і прокурорів, яка виражена в системних протиправних рішеннях та протиправній бездіяльності, а також протиправними діями, направленими на їх вчинення, що скривдило його і принизило його честь, гідність, ділову репутацію. Тобто позивач зазнав утиску та обмеження у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами і свободами у формі прямої та непрямої дискримінації його за ознакою меншовартості. Крім того, позивач, маючи на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батька інваліда І групи, який потребує постійного догляду, на протязі 5 років 10 місяців, змушений протидіяти бездіяльності та незаконним діям слідчих органів для відновлення своїх прав. Моральну шкоду, заподіяну йому слідчими органами та прокуратурою, позивач оцінює в 560 000,00 грн., що є еквівалентом мінімальної заробітної плати за 5 років і 10 місяців. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути за рахунок державного бюджету на його користь моральну шкоду, заподіяну протиправними діями працівників Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та Калуської окружної прокуратури, в розмірі 560 000,00 грн.

Відповідач Державна казначейська служба України подав відзив на позов. Наголошує, що казначейство жодних прав ті інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала (до того ж сам позивач не вказує на казначейство як на порушника свої прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Стягнення шкоди з казначейства не допускається, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Щодо спричиненої моральної шкоди. Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач перебував під слідством відносно нього, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків. Відповідач звертає увагу, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому застосуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірним діями, як необхідна умова деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючи завдання йому моральної шкоди у зазначеному у позовній заяві значному грошовому розмірі. Отже, законні підстави для вирішення питання по взаємовідносини між позивачем та Державною казначейською службою України відсутні. Тому представник відповідача Державної казначейської служби України просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подав відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а викладені доводи безпідставними. Так, в ході досудового розслідування встановлено, що хоча в діях посадових осіб ТОВ «Логістік Сервіс Калуш» формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, однак відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про умисел цих осіб на заволодіння грошовими коштами ТОВ «Карпат-Полімер», який виник ще до моменту виникнення господарсько-правових відносин між товариствами чи в ході цих правовідносин, оскільки дії директора ТОВ «Логістік Сервіс Калуш» спрямовані на невиконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, що унеможливило подальше виконання судових рішень, були вчинені вже після фактичного розірвання правовідносин в процесі судових спорів. За таких обставин у діях посадових осіб ТОВ «Логістік Сервіс Калуш» відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відповідач наголошує, що наявність судового рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом заподіяння позивачу моральних страждань. Винесення ухвали про скасування постанови ґрунтувалося на вимозі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, вжиття усіх заходів, а не у зв`язку із незаконними діями працівників поліції. У жодній з ухвал суду про скасування постанови про закриття вищевказаного кримінального провадження не вказано про незаконні дії працівників правоохоронних органів. Рішення слідчого про закриття кримінального провадження не визнавалося незаконним, дії працівників органів досудового розслідування не визнавались протиправними.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині неналежного виконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст.1176 ЦК України.

Щодо факту заподіяння моральної шкоди, то позивач не надав жодних допустимих доказів на підтвердження обставин про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Твердження позивача, викладені у позові про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у цілій низці обставин, не підтверджені жодними, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому судом не може братись до уваги. Також судами не встановлено факту порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дало можливість говорити про моральні страждання позивача. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури подав відзив на позов. Зазначає, що позовні вимоги є безпідставними. Адже жодним судовим рішенням, яким скасовувались постанови слідчого Калуського РВП ГУНП про закриття кримінального провадження №0001455, дії відповідачів не визнавались протиправними. Позивачем у даному позові не наведено жодної правової підстави, визначеної ст.ст.1167, 1176 ЦК України, та не надано відповідних доказів, які б надавали йому право на відшкодування моральної шкоди. За таких обставин беззаперечним є факт, що порушення, визначені ст.1167 ЦК України, органами прокуратури відносно позивача не допускались, а саме: відносно позивача не вчинено незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Також відсутні документальні докази підтвердження розміру спричинених позивачу збитків та моральних страждань, окрім довідки-розрахунку за його особистим підписом. У самій позовній заяві та долучених до неї доказах відсутні дані, які підтверджують причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненою, на думку ОСОБА_1 , моральною шкодою.

Представник відповідача зазначає, що метою оскарження позивачем бездіяльності слідчих у цій справі було фактично оспорювання їхньої процесуальної діяльності. Разом із цим зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні вимог ЦК України. Ухвали слідчих суддів свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України. Отже, позивач скористався своїм правом, передбаченим ст.303 КПК України, на оскарження постанов слідчого Калуського РВП ГУНП і в такий спосіб отримав захист своїх прав, які вважав порушеними. Таким чином, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Представник відповідача наголошує, що вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах: від 13.01.2020 року у справі №227/2572/19, від 17.01.2020 року у справі №638/11414/18, від 25.01.2021 року у справі №227/4410/19, від 25.03.2021 року у справі №227/3052/19, від 14.04.2021 року у справі №646/7688/19, від 19.05.2022 року у справі №646/7385/19, від 09.11.2022 року у справі №641/5005/20.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив Державної казначейської служби України. Зазначає, що саме реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Позивач наголошує, що з 02.04.2019 року відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Карпат-Полімер» він здійснює свої права на управління підприємством безпосередньо без отримання будь-якої винагороди. В той же час постійна необхідність протидіяти бездіяльності та незаконним діям відповідачів потребує до використання весь робочий час, як тільки доказ судових засідань за п`ять років було більше 150 у справах №345/882/19, №345/1560/22, №345/4713/20, №345/2891/20. Всі ці справи це або примус слідчих і прокурора вчинити дії, які вони зобов`язані вчиняти у відповідності до КПК України, або скасування незаконних постанов слідчих та прокурорів. Позивач стверджує, що на протязі 5 років і 10 місяців він фактично поставлений перед вибором: або реалізувати гарантоване Конституцією України право на правосуддя протидіючій бездіяльності та незаконних діям слідчих (група слідчих 5 осіб) і прокурорів (група прокурорів 3 особи), або реалізувати гарантоване Конституцією України право на працю.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Наголосив, що в межах кримінального провадження №0001455 потерпілим визнано підприємство, яке він очолює. Через протиправну бедіяльність слідчих і прокурорів щодо належного розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, позивач був змушений звертатися із численними скаргами та клопотаннями, фактично спонукаючи їх проводити відповідні слідчі та оперативно-розшукові заходи. У зв`язку із необхідністю представництва інтересів ТОВ «Карпат-Полімер», позивач фактично був позбавлений можливості займатися якоюсь іншою діяльністю, окрім як постійно вимагати від слідчих і прокурорів належного виконання ними своїх службових обов`язків. Позивач наголосив, що саме через бездіяльних слідчих і прокурорів щодо забезпечення належного досудового розслідування кримінального провадження №0001455 він протягом 5 років і 10 місяців не міг працювати. Строк тривалості кримінального провадження невиправдано довгий саме через бездіяльність слідчих, які декілька разів закривали кримінальне провадження з тих самих підстав, фактично однією ж постановою, не проводячи додатково жодних слідчих дій. Тому позивач просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача Івано-Франківської обласної прокуратури в задоволенні позову просить відмовити з підстав, наведених у відзиві. Додатково зазначає, що вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду визначені ст.1176 ЦК України. Оскільки відносно позивача не вчинено незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

Прокурор наголосила, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатом розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне за собою наслідок цивільно-правово характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадїї досудового розслідування не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Крім того, прокурор просить врахувати, що постановою слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.11.2024 року вищевказане кримінальне провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях директора ТОВ «Логістік Сервіс Калуш» - Марія Б.М. та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2024 року в задоволенні скарги представника потерпілого ТОВ «Карпат-Полімер» - Біленка В.В. на постанову від 27.11.2024 року про закриття кримінального провадження № 0001455 від 14.12.2018 відмовлено. Тому прокурор просить в задоволенні позову Біленка В.В. відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області в задоволенні позову просить відмовити з підстав, наведених у відзиві. Наголосила, що в жодній з ухвал суду про скасування постанов про закриття кримінальнго провадження не вказано про незаконність дій працівників правоохоронних органів. Рішення слідчого про закриття кримінального провадження не визнавалася незаконним, дії працівників органу досудового розслідування не визнавались протиправними.

Представник ГУНП в Івано-Франківській області зазначає, що відомостей про порушення поваги до честі та гідност позивача під час виконання службвих обов`язків працівником Калуського РВП ГУНП в Івано-Франнківській області прямо не зазначено.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001455 від 14.12.2018 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.382 КК України, за фактами вчинення шахрайських дій відносно ТОВ «Карпат-Полімер» та ухиляння від виконання судового рішення посадовими особами ТОВ «Логістік Сервіс Калуш».

Постановою слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Кузів М.І. кримінальне провадження № 0001455 від 14.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.08.2022 року (справа №345/1560/22) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Кузів М.І. від 06.07.2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001455 скасовано. Скасовуючи постанову про закритя кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення, є поверхневою, належним чином невмотивованою, оскільки в ній не перевірені в повному обсязі твердження представника ТОВ «Карпат-Полімер» про наявності в діях конкретних осіб складу кримінального правопорушення. Усунути вказані істотні порушення, на думку слідчого судді, можливо лише шляхом скасування постанови про закриття кримінального провадження та належного виконання слідчим вимог кримінального процесуального закону щодо проведення повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження.

26.09.2022 слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Кузів М.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.10.2022 року (справа №345/882/19) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Кузів М.І. від 26.09.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001455 скасовано. Вказана ухвала мотивована тим, що надані доручення слідчим 24.07.2019, 19.09.2019, 10.03.2020 та 09.03.2021 взагалі залишились без виконання. Слідчим неодноразово надавалися вказівки у порядку ст. 39 КПК України, які виконано частково. Також надані вказівки в установлені строки не виконувалися, неодноразово дублювалися, однак на час винесення постанови про закриття кримінального провадження в повному обсязі залишились невиконаними. Крім цього, в рамках досудового розслідування неодноразово виносилися постанови про проведення процесуальних дій на іншій території, які також не виконано. Неповнота досудового розслідування також підтверджується і тим, що ухвали суду про тимчасовий доступ до речей і документів частково залишились без виконання. Стан досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було неодноразово обговорено на оперативних нарадах, зокрема 01.04.2022, на якій вирішено процесуальному керівнику надати вказівки з терміном виконання, а слідчому їх виконати та активізувати досудове розслідування. Однак, подальшим рішенням слідчого було закриття кримінального провадження, яке судом скасовано 02.08.2022. В подальшому, не провівши жодної слідчої дії, слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 29.09.2022 повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження. Тобто у вказаній ухвалі слідчим суддею фактично констатовано бездіяльність слідчих щодо проведення повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження.

09.09.2023 слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Стасів К.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 року (справа №345/882/19) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Стасів К.В. від 09.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України скасовано. Вказана ухвала мотивована тим, що аналізуючи зміст оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження залишається незрозумілим, на підставі яких проведених слідчих та процесуальних дій слідчий дійшла висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України, оскільки на їх противагу матеріали кримінального провадження містять ряд клопотань з відповідними твердженнями ОСОБА_1 , які слідчим не перевірено, належну оцінку їм не надано, жодним чином не спростовано, а фактично проігноровано. Слідчий суддя також звернула увагу й на те, що з часу скасування судом постанови про закриття даного кримінального провадження (судове рішення від 18.10.2022), обставини, за яких вказану постанову було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, частково продовжують існувати. Окрім цього, дослідивши матеріали кримінального провадження встановлено, що 19.01.2023, 03.04.2023, 09.05.2023 прокурором Калуської окружної прокуратури слідчому СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області було надано вказівки у порядку ст. 39 КПК України, які виконано частково. Також надані вказівки в установлені строки не виконувалися, неодноразово дублювалися, однак на час винесення постанови про закриття кримінального провадження в повному обсязі залишились невиконаними. Також, слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 16.08.2023 надано доручення № 255 про проведення слідчих (розшукових) дій з терміном виконання до 14.09.2023. Однак, не дочекавшись мотивованої відповіді разом з матеріалами про його виконання, слідчим 09.09.2023 прийнято рішення про закриття кримінального провадження, в рамках якого його було надано. Тому слідчий суддя прийшла до виснвку, що слідчому належить ретельно перевірити викладені скаржником обставини, надати їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження, виконати всі необхідні дії - слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення та перевірку всіх обставин на які посилається ОСОБА_1 , і в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке відповідатиме вимогам КПК України.

30.11.2023 року слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Стасів К.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2023 року (справа №345/3695/21) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Стасів К.В. від 30.11.2023 про закриття кримінального провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України скасовано. Дослідивши зміст оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження, судом було встановлено, що вона є повністю тотожною постанові про закриття кримінального провадження від 09.09.2023 року. Слідчий суддя також звернув увагу й на те, що з часу скасування судом постанови про закриття даного кримінального провадження (судове рішення від 11.10.2023), обставини, за яких вказану постанову було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, продовжують існувати.

Крім того, аналізуючи вказані норми законодавства, доводи заявника, зокрема, невчинення слідчою будь-яких процесуальних дій до моменту закриття кримінального провадження постановою від 09.09.2023 року, а також до моменту повторного закриття кримінального провадження постановою слідчої від 30.11.2023 року, та з часу скасування попередньої постанови ухвалою слідчого судді від 11.10.2023 року, якою було визначено, що слідчій належить перевірити викладені скаржником обставини, виконати інші необхідні дії, до часу розгляду скарги, враховуючи, що слідча неодноразово закривала дане кримінальне провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що слідча проявила бездіяльність у проведенні досудового розслідування в даному кримінальному провадженні та обрала позицію щодо цього провадження, що може викликати сумніви в її об`єктивності та неупередженості, а тому заява про відвід підлягає задоволенню. Тому було задоволено клопотання Біленка В.В. про відвід слідчої Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області Стасів К.В. від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001455 від 14.12.2018 року.

13.12.2023 року слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Базюком Ю.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2024 року (справа №345/882/19) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Базюка Юрія від 13.12.2023 про закриття кримінального провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України - скасовано.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження судом встановлено, що вона є повністю тотожною постанові про закриття кримінального провадження від 09.09.2023 року та 30.11.2023 року. Слідчий суддя також звернув увагу й на те, що з часу скасування судом постанов про закриття даного кримінального провадження (судові рішення від 11.10.2023 та 08.12.2023), обставини, за яких вказані постанови було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, продовжують існувати. Надалі слідчими так і не було проведено жодної слідчої дії, належним чином не перевірено викладені скаржником обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження та прийнято двічі постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 та 13.12.2023 року з аналогічних підстав.

19.03.2024 року слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Базюком Ю.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення та у зв`язку відсутністю в діях директора ТОВ «Логістик Сервіс Калуш» - Марія Б.М. складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.03.2024 року (справа №345/882/19) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Базюка Юрія від 19.03.2024 про закриття кримінального провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України скасовано. Ухвала мотивована тим, що з часу скасування судом постанов про закриття даного кримінального провадження (судові рішення від 11.10.2023, 08.12.2023 та 04.01.2024), обставини, за яких вказані постанови було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, продовжують існувати.Надалі слідчими так і не було проведено жодної слідчої дії, належним чином не перевірено викладені скаржником обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження та прийнято тричі постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023, 13.12.2023 та 04.01.2024 року з аналогічних підстав.

30.07.2024 слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Юрієм Базюком винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення та у зв`язку відсутністю в діях директора ТОВ «Логістик Сервіс Калуш» - ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.08.2024 року (справа №345/3382/20) скаргу представника ТОВ «Карпат-Полімер» Біленка В.В. задоволено, постанову т.в.о. слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Базюка Юрія Ігоровича від 30.07.2024 про закриття кримінального провадження №0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України скасовано.

Ухвала мотивована тим, що з часу скасування судом постанов про закриття даного кримінального провадження (судові рішення від 11.10.2023, 08.12.2023, 04.01.2024, 27.03.2024), обставини, за яких вказані постанови було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, продовжують існувати. Надалі, після дання прокурором вказівок в порядку п.4 ч.2 ст.36 КПК України, в частині допиту в якості свідків бувших працівників ТОВ «Логістік Сервіс Калуш», свідка ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_5 , слідчими так і не було проведено в повній мірі вказаних слідчих дій, належним чином не перевірено викладені скаржником обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження.

Отже, вищевказане кримінальне провадження №0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України було вісім разів закрито постановами слідчих, при цьому лише 1 раз постанова про закриття кримінального провадження була скасована постановою прокурора, а 7 раз, будучи представником ТОВ «Карпат-Полімер», позивач ОСОБА_1 був змушений звертатися до слічого судді зі скаргами на постанови слідчих про закриття кримінального провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди державними досудовими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ (далі-Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (даліЄСПЛ як джерела права).

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією.

Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника. А також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Cуд зазначає, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновок про можливість відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19.

У рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява № 68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись в суд із позовом про відшкодування моральної шкоди зазначив правову підставу для відшкодування такої шкоди бездіяльність органів досудового розслідування, очевидно надмірну тривалість (понад 5 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження.

Судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001455 тривало з 14.12.2018 року. З моменту звернення ОСОБА_1 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, останній неодноразово був вимушений звертатися до суду з різними скаргами. А саме 7 раз в порядку ст.303 КПК України позивач звертасвя до слідчого судді зі скаргами на постанови слідчого про закриття кримінального провадження, які судом були задоволені. При цьому, як вказувалося вище, скасування постанов про закриття кримінального провадження було мотивовано тим, що слідчими не було проведено в повній мірі необхідних слідчих дій, належним чином не перевірено викладені скаржником обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження. Зокрема, в ухвалі слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.01.2024 року (справа №345/882/19) було констатовано, що зміст оскаржуваної постанови від 13.12.2023 року про закриття кримінального провадження є повністю тотожним постановам про закриття кримінального провадження від 09.09.2023 року та 30.11.2023 року. Також в ухвалі слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.08.2024 року (справа №345/3382/20) судом встановлено, що з часу скасування судом постанов про закриття даного кримінального провадження (судові рішення від 11.10.2023, 08.12.2023, 04.01.2024, 27.03.2024), обставини, за яких вказані постанови було скасовано, фактично не змінилися, підстави, за яких дане рішення суду було винесено, продовжують існувати.

Крім того, ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2023 року (справа №345/3695/21), якою було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відвід слідчої Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області від проведення досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що слідча неодноразово закриваючи дане кримінальне провадження, проявила бездіяльність у проведенні досудового розслідування в даному кримінальному провадженні та обрала позицію щодо цього провадження, що може викликати сумніви в її об`єктивності та неупередженості.

Отже, протиправність дій органів досудового розслідування встановлена вищенаведеними ухвалами слідчих суддів, та саме факт необхідності неодноразового оскарження таких дій, доказування своєї правоти, і свідчить про наявність спричинення ОСОБА_1 , як представнику потерпілого, моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями (бездіяльністю) органів державної влади та заподіяною шкодою.

Така бездіяльність органів досудового розслідування знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Неправомірні рішення та бездіяльність органів досудового слідства завдали моральних страждань позивачу, які виразилися у зміні його нормального життєвого ритму та вимагали від нього додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, як представника потерпілого.

Відтак, оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали значний проміжок часу, то суд приходить до висновку, щодо позивачем доведено спричинення йому моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа Науменко проти України).

З урахуванням вище зазначеного, доводи відповідачів про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому внаслідок дій відповідачів моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки протиправність дій та бездіяльність органів досудового розслідування встановлена вищенаведеними ухвалами слідчих суддів.

Посилання відповідачів, що реалізація позивачем свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не свідчить про завдання йому органами досудового розслідування моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки наведеними вище ухвалами слідчих суддів установлено неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження №0001455 і такі відповідні дії органів досудового розслідування та прокуратури були оцінені як бездіяльність та зобов`язано здійснити належний розгляд.

Суд звертає увагу, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень всупереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з надмірною тривалістю розслідування кримінального провадження, неодноразового прийняття рішення про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, позивач був змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб.

Те, що даний час постановою слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.11.2024 року вищевказане кримінальне провадження № 0001455 від 14.12.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України закрито та ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2024 року в задоволенні скарги представника ОСОБА_1 на вказану постанову було відмовлено, не змінює факту вищеописаної протиправності дій та бездіяльності органів досудового розслідування напротязі 5 років і 10 місяців.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги наступне.

На даний час відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом ч. ч. 1, 5 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що розмір відшкодування моральної шкоди залежить від глибини фізичного болю та страждань, які були заподіяні особі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, відшкодування якої підлягає на користь позивача, суд бере до уваги характер та тривалість завданої шкоди, глибину душевних страждань позивача, переживань, час, витрачений на захист своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості.

Позивачем оцінює розмір моральної шкоди, виходячи із мінімальної заробітної плати за 5 років і 10 місяців. Водночас прив`язка моральної шкоди до мінімального розміру заробітної плати передбачена ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим Законом. В даному випадку вказана норма не підлягає застосуванню. Тому суд відхиляє покликання позивача про те, що моральна шкода у даному випадку повинна бути обрахована, виходячи із мінімального розміру заробітної плати як одиниці соціальної гарантії. Доводи позивача, що саме через бездіяльних слідчих і прокурорів щодо забезпечення належного досудового розслідування кримінального провадження №0001455 він протягом 5 років і 10 місяців не міг працювати є голослівними та не підтверджені належними доказами.

Отже, вимога позивача про стягнення за рахунок державного бюджету 560 000,00 грн. моральної шкоди є завищеними. А тому, з огляду на тривалість порушення прав позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь позивача 5 000,00 грн. моральної шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) зазначено, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою.

Держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органів, яких позивач зазначив порушниками своїх прав.

А тому моральну шкоду слід стягнути безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі викладеного, ст.ст.23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 259, 265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 5000,00 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.01.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ