ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/845/25 Справа № 185/2128/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою адвоката Рижкової Анни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилалася на те, що 26 жовтня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс України», якою 26 січня 2024 року на підставі її звернення було перераховано виплату в рахунок страхового відшкодування в розмірі 103 677,90 грн. 26 жовтня 2023 року вона звернулась до експерта ОСОБА_3 , яким 14 листопада 2023 року було складено звіту №9723, згідно якого розмір спричиненої їй матеріальної шкоди становить 297 272,64 грн, вартість відновлювального ремонту складає 201 152,07 грн. Різниця між завданим збитком та страховим відшкодуванням складає 193 594,74 грн (297 272,64 грн - 103 677, 90 грн), а тому просила суд, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь різницю між страховим відшкодуванням та фактичними матеріальними збитками в розмірі 193 594,74 грн, витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця у розмірі 8 500 грн та судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року в задоволенні позву відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Рижкова А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після проведення експертного дослідження, ОСОБА_1 , в грудні 2023 року було направлено страховику заяву про відшкодування суми страхового відшкодування, з урахуванням висновку про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ. Оскільки її вимога про виплату страхового відшкодування з урахуванням висновку про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ страховиком не виконана, шкода завдана майну повинна бути відшкодовану в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CХС НОМЕР_2 .

26 жовтня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2023 року (справа 185/13979/23, провадження 3/185/5251/23), яка набрала законної сили, визнано винним у правопорушенні ОСОБА_2 ..

Відповідно до копії страхового полісу №216704124, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Євроінс України».

Згідно копії заяви про страхове відшкодування від 02 листопада 2023 року, яку підписала позивачка, роз`яснено, що «…у відповідності до п.36.2 Закону «Про ОСЦПВ», я згоден, що сума страхового відшкодування буде письмово узгоджена із заявником шляхом направлення простого листа на адресу, що зазначена в даній заяві. Підписуючи дану заяву підтверджую, що за відсутності обґрунтованих заперечень з визначення розміру страхового відшкодування, направлених мною письмово на адресу: 03150, м. Київ, вул. Васильківська, 102, протягом 10 календарних днів з дати направлення листа страховиком, вважається що розмір страхового відшкодування узгоджений зі мною».

Тобто, позивачка була обізнана про те, що у разі незгоди із сумою відшкодування визначеною страховиком, вона повинна була надати свої заперечення у вказані строки.

Відповідно розрахунку, наданому ПАТ «СК «Євроінс України», розмір страхового відшкодування становить 103 677,90 грн та згідно страхового акту №128835/1/2023 від 26 січня 2024 року, розмір страхового відшкодування становить 103 677,90 грн.

Згідно звіту № 9723 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 14 листопада 2023 року, матеріальний збиток, внаслідок ушкодження автомобіля «Merсedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 297 272,64 грн.

Доказів направлення заперечень у строки, вказані в заяві про страхове відшкодування від 02 листопада 2023 року до ПАТ «СК «Євроінс України» позивачкою надано не було, тобто позивачка погодилася із визначеною сумою відшкодування у розмірі 103677,90 грн.

З листа-відповіді на адвокатський запит вбачається, що письмові заперечення потерпілою особою з приводу виплаченого розміру страхового відшкодування ПАТ «СК «Євроінс України» не надавалися.

Відповідно до платіжної інструкції №1995 від 26 січня 2024 року, ПАТ «СК «Євроінс України» перераховано ОСОБА_1 кошти у сумі 103 677,90 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано доказів направлення заперечень у зазначені страховиком строки, а також не оскаржено рішення страховика у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Верховним Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивачці було виплачено страховиком страхове відшкодування в розмірі 103 677, 90 грн.

Розмір цивільно-правової відповідальності відповідача згідно страхового полісу №216704124 за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з відповідача різницю між фактично виплаченим їй ПАТ «СК «Євроінс Україна» страховим відшкодуванням в розмірі 103 677,90 грн та матеріальним збитком встановленим за звітом експертного дослідження №9723 від 14 листопада 2023 року, який було зроблено на її замовлення експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 .

Тобто, позивачка отримала страхове відшкодування, розмір якого не перевищував ліміту страхової відповідальності, фактично погодилася із ним, заперечень страховику у встановлені строки стосовно розміру відшкодування не надала та рішення страховика в суді не оскаржила, проте заявила питання про стягнення з ОСОБА_2 суми шкоди по висновку, який не був прийнятий страховиком при цьому не звернулась до страховика про стягнення відшкодування в межах страхового ліміту. Крім того заявляючи вимогу про стягнення частки матеріального збитку, яка не була відшкодована страховиком, не обґрунтовуючи економічної недоцільності проведення відновлювального ремонту, вартість якого також вказана в звіті №9723 від 14 листопада 2023 року, та яка не перевищує вартості матеріального збитку.

За встановлених обставин підстави для стягнення з ОСОБА_2 частини матеріального збитку, яка не була відшкодована страховиком, відсутні, та доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рижкової Анни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: