КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/3582/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1619/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шеремет Марії Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року у складі судді Колесника О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів та комісії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до АТ «Універсал Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів та комісії у розмірі 72 749 грн 78 коп.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка є клієнтом АТ «Універсал Банк» та користується банківським продуктом «Monobank», а саме чорною карткою № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ).

18 січня 2024 року невстановленими особами було спочатку створено нову дебетну білу картку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , після чого з вищезазначеної чорної карти «Monobank» було здійснено чотири грошових перекази на новостворену білу картку «Monobank» у сумі 2 496 грн, 26 000 грн, 41 600 грн, 1 040 грн та в подальшому невстановленими особами було здійснено три грошових перекази на ОСОБА_2 в розмірі 25 000 грн, 42 400 грн та 1 000 грн.

19 січня 2024 року позивачка побачила проведення вищевказаних операцій та зрозумівши, що її ошукали шахраї відразу заблокувала кредитну картку та зателефонувала на гарячу лінію АТ «Універсал банк», написала у чат бот банку та повідомила що відбулось. Також, нею було написано електронне повідомлення про злочин до кіберполіції, яке було зареєстроване за №344762 від 19 січня 2024 року.

Так, банк не виконав належним чином зобов`язання за договором про надання банківських послуг, внаслідок чого виникло списання кредитних грошових коштів невідомими особами на загальну суму 71 136 грн.

У зв`язку з відмовою відповідача повернути безпідставно переведені грошові кошти та списану комісію, позивачка змушена звернутися із позовною заявою до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Шеремет М.О. в інтересах ОСОБА_1 ,посилаючись на необґрунтованість рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не доведено жодним доказом, що позивачка передала паролі або іншу інформацію третім особам.

Вказує, що на аудіозаписі CD-диску, ні на шостій хвилині десятій секунді розмови ОСОБА_1 , ні на будь-якій іншій хвилині диску позивачка не передавала жодних даних третім особам, окрім того на чітке питання співробітника відповідача чи передавала вона піни, паролі третім особам - позивачка відповіла чітко «ні».

Скаржниця посилається на те, що вона вжила всі заходи для блокування картки та звернення до кіберполіції та правоохоронних органів, натомість відповідач не вчинив жодних дій.

Звертає увагу суду на те, що оскільки між сторонами споживчий характер правовідносин, то Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Попов В.О. в інтересах АТ «Універсал Банк», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року.

Вважає, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим і справедливим, адже воно ухвалено судом за наслідками повного і всебічного розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, у яких ціна позову не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1, ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі справи убачається, що 17 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ "Універсал Банк" було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, за змістом якої вона разом з умовами і правилами обслуговування в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK/Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/terms; тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг.

В пункті 1 зазначено, що підписуючи Анкету-заяву власноручним підписом або цифровим власноручним підписом на екрані власного смартфону у Мобільному додатку monobank, позивач просила:

відкрити поточний рахунок в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" у гривні на її ім`я № НОМЕР_2 ;

встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному додатку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1 % на місяць з першого дня користування кредитом.

Відповідно п. 4 Анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним їй відкритим ключем, що буде використовуватися нею для вчинення правочинів та платіжних операцій. Тобто, позивачка визнала, що УЕП є аналогом її власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні банку та/або клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП покладаються на клієнта.

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ "Універсал Банк" та користується банківським продуктом "Monobank", а саме чорною карткою № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав його недоведеності.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, як зазначає позивачка, що 18 січня 2024 року невстановленими особами було спочатку створено нову дебетну білу картку № НОМЕР_3 на її ім`я, після чого з вищезазначеної чорної карти «Monobank» було здійснено чотири грошових перекази на новостворену білу картку «Monobank» у сумі 2 496 грн, 26 000 грн, 41 600 грн, 1 040 грн та в подальшому невстановленими особами було здійснено три грошових перекази на ОСОБА_2 в розмірі 25 000 грн, 42 400 грн та 1 000 грн.

19 січня 2024 року до контактного центру monobank звернулась ОСОБА_1 з заявою про те, що не підтверджує транзакції, які проводились 18 січня 2024 року, а саме: з чорної кредитної картки № НОМЕР_1 , рахунок:

№ НОМЕР_2 Монобанк з урахуванням комісії банку:

о 21:39:40: Переказ на картку 4829 - 2 496 UAH;

о 21:40:08: Переказ на картку 4829 - 26 000 UAH;

о21:40:28: Переказ на картку 4829 - 41 600 UAH;

о 22:34:48: Переказ на картку 4829 -1 040 UAH на створену 18 січня 2024 року білу картку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1

18 січня 2024 рокуо 20.55 год. було проведено зміну мобільного девайсу з Iphone 11 на Samsung Galaxy Tab A.

Також 18 січня 2024 року о 20 годині 56 хв в мобільному застосунку monobank було оформлено білу віртуальну дебетову картку № НОМЕР_4 . Оформлення білої платіжної картки відбувалося всередині мобільного застосунку в результаті натискання "оформити картку". Біла віртуальна дебетова картка № НОМЕР_4 була відкрита у застосунку Монобанк за допомогою електронного підпису ОСОБА_1

18 січня 2024 рокуо 20:57 годині була спроба проведення з мобільного пристрою Samsung Galaxy Tab A переказу грошових коштів на суму 1 200 грн, яку було відхилено, через те, що спроба проведення транзакції відбувалось з нового пристрою. Для зняття всіх обмежень позивачу необхідно було підтвердити зміну пристрою.

Зміна мобільного пристрою була проведена у відповідності з п. 4.3.1 Розділу І Умов, а саме, для зміни мобільного девайсу на мобільний номер телефону НОМЕР_5 , який закріплений як мобільний номер телефону позивача, OTP-паролю в CMC повідомленні, який ОСОБА_1 передала третім особам.

Окрім цього встановлено, що позивачка підтвердила зміну мобільного пристрою на Samsung Galaxy Tab A через електронну пошту А ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом переходу за посиланням, яке було направлено Банком.

Вказану електронну пошту 15 липня 2021 року позивачкою особисто було встановлено у мобільному застосунку "MONOBANK", як один з засобів комунікації перед укладенням Договору про надання банківських послуг, після чого дана електронна пошта не змінювалась.

18 січня 2024 рокуо 21:39:54 також відбулася зміна ПІН-коду, яка була підтверджена шляхом проведення фотофіксації ОСОБА_1 у відповідності з п. п. 25) пункту 5) Розділу І Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою НБУ № 65 від 19.05.2020 року, а саме методом розпізнавання реальності особи - метод фотофіксації особи в режимі реального часу із використанням алгоритмів, що дають змогу відрізнити реальну людину від репродукції у будь-якому вигляді її зовнішності (наприклад, цифрова репродукція, грим, маска).

Після чого, 18 січня 2024 року було з розрахунку позивачки проведено три транзакції на рахунок, відкритий в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" на ім`я ОСОБА_2 :

о 21:41 переказ на картку НОМЕР_6 - 25 000 UAH (оренда);

о 21:41 переказ на картку НОМЕР_6 - 42 400 UAH (оренда за грудень);

о 22:35 переказ на картку НОМЕР_6 - 1 000 UAH.

Окрім цього на момент отримання банком платіжного доручення в мобільному додатку позивачки про переказ коштів, відповідач не отримував повідомлень про втрату позивачем смартфону, на якому був встановлений мобільний додаток, про компрометацію особистого ключа або іншої інформації, яка б спричиняла у банку сумнів в належності переказу, оскільки ініціація операцій за рахунком ОСОБА_1 була здійснена засобами та у спосіб, що в повній мірі відповідав умовам Договору, у АТ "Універсал Банк" не було підстав для відхилення ініційованих операцій за рахунком.

19 січня 2024 року ОСОБА_1 написала електронне повідомлення про злочин до кіберполіції, яке було зареєстроване за № 344762, однак звернення до правоохоронних органів не є заздалегідь встановленими та підтвердженими обставинами злочинних дій, а підлягають перевірці під час досудового розслідування.

В судовому засіданні районного суду було оглянуто CD-диск, на якому записана телефонна розмова ОСОБА_1 та служби підтримки Клієнтів АТ "Універсал Банк" в телефонному режимі від 19 січня 2024 року о 14:47:44, зі змісту якого на шостій хвилині десятій секунді розмови позивачка визнає той факт, що вона особисто передала третім особам свої персональні та автентифікаційні особисті дані, в тому числі ОТП-пароль, який їй було надіслано банком для зміни пристрою мобільного застосунку, при чому обґрунтовує таку передачу особистих даних тим, що їй нібито дзвонили так звані представники банку.

Таким чином визнаючи недоведеними вимоги позивачки районний суд встановив є очевидний факт того, що ОСОБА_1 своїми діями сприяла невідомим особам ініціювати платіжні операції зі своєї картки.

Згідно з п. 14.3 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Загальні вимоги Національного банку до емісії банкам-резидентам, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені положенням "Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням" затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року" № 705.

Згідно з пунктом 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та пунктом 1 розділу VI Положення № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2,5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН, та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п. 9 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням" затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року № 705, відсутні підстави вважати, що банком порушено вимоги чинного законодавства.

Вина банку у здійсненні транзакцій по рахункам позивачки недоведена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивачки до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені.

З вищенаведеного вбачається, що доводи скаржниці щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржниці, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п. ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шеремет Марії Олегівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: