Провадження № 6/554/9/2025
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2025 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі головуючого судді Гольник Л.В., при секретарі судового засідання - Гуляєвій О.О., за участю представника відповідача - Гудзь Л.Г., представника позивача - Гарківець Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гудзь Л.Г. про розстрочку виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

20.12.2024 на адресу Октябрського районного суду м.Полтави надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гудзь Л.Г. про розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначила, що 14.05.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відсотки за користування ними ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто на його користь з відповідача 424749 грн.

Відповідач робив все можливе для виконання рішення суду як під час розгляду вказаної справи, так і після винесення рішення судом. ОСОБА_1 продовжує виконувати рішення суду, має намір повністю та добровільно погасити борг. Але на даний час у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позбавлений можливості виконати рішення в повному обсязі негайно.

Відповідач є фізичною особою підприємцем, на рахунку не достатньо грошових коштів для одночасного повного погашення зобов`язання. Відповідач є керівником БО «Благодійний фонд «Добровольці України», активно сприяє та підтримує ЗСУ та військових волонтерів України.

У судовому засіданні представник відповідача заяву підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача просила у задоволенні заяви відмовити. Вказувала, що відповідач під час судового розгляду справи, хоча частково і погасив борг, але не дотримувався домовленостей, що і спричинило дану справу та рішення у справі. Рішення суду було ухвалено у травні, яке набрало чинності у червні 2024 року. Позивач звернувся щодо примусового виконання рішення суду лише у листопаді 2024 році, тобто рішення суду відповідач не виконував добровільно.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

У провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа №554/13959/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відсотки за користування ними.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.05.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 383 250 (триста вісімдесят три тисячі двісті п`ятдесят) гривень, 3% річних у розмірі 41 490,00 грн., всього 424 740 (чотириста двадцять чотири тисячі сімсот двадцять) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4743,60 грн.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися. Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Отже, підставою для відстрочки виконання рішення має бути існування об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

При цьому, відстрочка виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Суд враховує, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надання представником відповідача Довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.12.2024 року про те, що залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 7200 грн. не є доказом, за яким можливо встановити матеріальний стан відповідача чи встановити можливість погашення відповідачем заборгованості у випадку розстрочення виконання рішення.

Суд бере до уваги те, що саме з вини відповідача ОСОБА_1 виник даний спір, який тривалий час не знаходив свого вирішення, а саме з листопада 2022 року. Крім того, під час судового розгляду суд неодноразово відкладав розгляд справи з метою вирішення питання мирним шляхом, а саме з метою добровільного повернення коштів позивачу. Однак, на момент ухвалення рішення суду, відповідач так і не повернув кошти позивачу.

Також у судовому засіданні не було доведено інших обставин, які б свідчили про наявність надзвичайних подій, які об`єктивно ускладнюють виконання судового рішення відповідачем, а також не доведено можливість сплати боргу у розстрочку.

Оскільки відповідач не довів у судовому засіданні наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення, то суд приходить до висновку про залишення без задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 259-261, 352-354, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гудзь Л.Г. про розстрочку виконання судового рішення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2025 року.

Суддя Л.В.Гольник