БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №497/2909/24
Провадження №2/497/337/25
14.01.2025 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 7 713.75 гривень, з яких 4125.00 гривень - заборгованості по договору, 3 588.75 гривень - штраф, 1211.20 гривень судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 10 000.00 гривень.
Свої вимоги мотивує тим, що 21 травня 2024 року ОСОБА_2 (далі - Відповідач) підписав договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 281/2024.
Відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступну правову допомогу: підготовка та подача до Болградського районного суду Одеської області відзиву на позовну заяву у справі № 497/1051/24 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не виконав своїх зобов`язань по договору, зокрема частково оплатив надану правову допомогу в розмірі 4125.00 гривень, решту не сплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 4125.00 гривень.
Крім того, у відповідності до п.4.5 договору позивачем нараховано штраф у сумі 3588.75 гривень, та загальна сума заборгованості становить 7713.75 гривень.
Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не заплатив, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначений судовий розгляд на 14.01.2025 року (а.с.36), про що повідомлено сторін по справі (а.с.37).
В судове засідання 14.01.2025 року:
-позивач та представник не прибули, повідомлені належним чином засобами електронного зв`язку (а.с.37 зворотна сторінка). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.3 зворотна сторінка);
-відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою свого постійного місця реєстрації. Поштовий лист повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38-42).
Згідно відповіді №948595 отриманої судом з Єдиного державного демографічного реєстру від 06.12.2024 відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).
У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «Адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача, зазначеній у позовній заяві (а.с.3 зворотна сторінка), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 травня 2024 року між адвокатом Дубовик Іриною Сергіївною та клієнтом ОСОБА_2 був укладений договір № 281/2024 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.7-10).
Як вбачається з договору між сторонами була домовленість, що позивач приймає участь у справі № 497/1051/24 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості що розглядалась у Болградському районному суді Одеської області
Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступну правову допомогу, а саме : підготовка та подача до Болградського районного суду Одеської області відзиву на позовну заяву у справі № 497/1051/24 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Згідно п. 1.2 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 281/2024 від 21.05.2024 р. клієнт зобов`язався оплатити послуги надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 2.1 вказаного договору визначено що надання правових послуг клієнту здійснюється фахівцем (в т.ч. юристом, адвокатом, помічником адвоката) або декількома фахівцями (в т.ч. юристом, адвокатом, помічником адвоката) виконавця з визначених в п. 1.1 даного договору питань на постійній (абонентській) основі упродовж дії цього договору. Кількість, об`єм, види та комплекс щомісячно фактично наданих правових послуг не впливає на розмір (суму, вид, вартість) винагороди (гонорару) виконавця, визначену в п. 3.1 цього договору та/або додатку до договору про розмір винагороди (гонорару). Виконавець самостійно визначає фахівців при наданні послуг. Виконавець має право залучати третіх осіб (юристів, адвокатів, спеціалістів, експертів, консультантів та ін.) за окремими договорами з метою досягнення мети даного договору.
Згідно п. 3.1 договору винагорода (гонорар) за надання правових послуг визначених в п. 1.1 даного договору становить 8 250,00 гривень, яка оплачується клієнтом рівними частинами по 1375,00 грн. у наступні строки:
До 21.05.2024 р,- 1375,00 грн.
До 21.06.2024 р. - 1375,00 грн.
До 21.07.2024 р. - 1375,00 грн.
До 21.08.2024 р. - 1375,00 грн.
До 21.09.2024 р. - 1375,00 грн.
До 21.10.2024 р. - 1375,00 грн.
Згідно п. 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 12 місяців.
Відповідно до п. 4.3 договору виконавець має право розірвати цей договір шляхом односторонньої відмови від договору за наявності однієї з наступних обставин: клієнт вчиняє дії, пов`язані зі справою в порушення чинного законодавства і відмовляється їх припинити, не зважаючи на роз`яснення виконавця, клієнт наполягає на досягненні позитивного результату, який через нові або ново виявлені обставини є об`єктивно недосяжним; клієнт не виконує та/або неналежно виконує свої зобов`язання, передбачені договором, зокрема затримує оплату чергового платежу більш ніж на 3 календарні дні, клієнт всупереч порадам виконавця вчиняє дії, що роблять неможливим досягнення позитивного результату за договором. У випадку не оплати клієнтом чергового платежу або затримки оплати чергового платежу більш ніж на 3 (три) календарні дні договір вважається розірваним в односторонньому порядку автоматично на 4 (четвертий) календарний день, без направлення додаткового повідомлення клієнту. У інших випадках договір вважається розірваним в односторонньому порядку автоматично на 4 (четвертий) календарний день з дня коли виконавцю стало відомо про такий випадок, без направлення додаткового повідомлення клієнту.
Пунктом 4.4. даного договору визначено що за умови дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта чи односторонньої відмови від договору виконавцем з підстав визначених в п. 4.4. договору клієнт зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в п. 3.1 договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.
Пунктом 5.4 договору визначено що у випадку несвоєчасної оплати суми вказаної в п.3.1 даного договору клієнт сплачує виконавцю штраф в сумі 1 % від неоплаченої суми за кожен день прострочки.
Пунктом 5.5 договору визначено що у випадку не направлення клієнтом виконавцю письмових вимог (претензій, заперечень, листів і т.п.) вважається що клієнт прийняв роботу за договором повністю та без зауважень.
На виконання умов договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №281/2024 від 21.05.2024 р. позивач повністю виконав свої зобов`язання, а саме надав правову допомогу Відповідачу:
- подана заява про відкладення справи № 497/1051/24 на іншу дату (а.с.15), яка була задоволена ухвалою суду від 28.05.2024 року (а.с.20-21);
- підготував та подав до Болградського районного суду Одеської області відзиву на позовну заяву у справі № 497/1051/24 за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.16-19). За результатами розгляду цієї справи судом було постановлено 07.08.2024 року рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с.22-27, 28-29).
Факт надання послуг за договором підтверджується відзивом на позовну заяву, квитанцією про направлення відзиву на адресу суду, поданим клопотанням (заявою) про відкладення розгляду справи, ухвалою, рішенням суду та частковою оплатою відповідача.
Згідно наданих трьох виписок руху коштів фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 30.10.2024 року відповідач ОСОБА_2 оплатив надані Позивачем послуги частково у сумі 4125,00 грн., а саме:
21.05.2024 р. сплачено 1375,00 грн. (а.с.13);
21.06.2024 р. сплачено 1375,00 грн. (а.с.13 зворотна сторінка);
21.07.2024 р. сплачено 1375,00 грн. (а.с.14).
Призначенням платежу зазначено «за юридичні послуги ОСОБА_2 ».
Таким чином, розмір заборгованості відповідача склав 4125,00 грн. (8250,00 грн. - 4125,00 грн.). Факт часткової оплати за договором підтверджує факт надання правової допомоги та відсутності претензій.
В подальшому відповідач порушив умови договору, а саме не здійснив чергові платежі за договором 21.08.2024 р. - 1375,00 грн., 21.09.2024 р. - 1375,00 грн., 21.10.2024 р. - 1375,00 грн.
Згідно п. 3.1 договору Відповідач мав здійснити чергову оплату за договором 21.08.2024 р., а оскільки оплату проведено не було, з 25.08.2024 р. договір є розірваним автоматично у відповідності з п. 4.3 договору.
У відповідності з п. 4.4 договору 02.09.2024 р. Відповідач мав оплатити Позивачу грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в п. 3.1 договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.
А відтак, сума боргу відповідача перед позивачем за договором про надання правничої допомоги становить 4125,00 грн. з розрахунку: 8250,00 грн. (загальна сума за договором) - 4125,00 грн. (сума оплачена за договором).
Крім того у відповідності з п. 5.4 договору Позивачем нараховано штраф у сумі 3588,75 грн, 4125,00 грн, (сума боргу) х 1% = 41,25 грн. в день. 41,25 х 87 днів прострочення - 3588,75 грн.
Отже, загальна сума заборгованості відповідача складає 7713,75 грн.
Приписами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст.525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд зазначає, що послуги адвокатом Дубовник І.С. надавались клієнту ОСОБА_3 на підставі укладеного між сторонами договору № 281/2024 про надання професійної правничої (правової) допомоги, який недійсним у встановленому законом порядку не визнавався та підписаний зі сторони відповідача без будь-яких зауважень чи застережень. Пунктом 3.1 договору сторонами погоджено правничу допомогу, яка підлягає оплаті та її вартість.
Аналізуючи підстави звернення до суду з вказаним позовом, характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють, суд вважає, що правочин, який виник між сторонами за укладеним договором, за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно приписів ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення глави 63 Послуги. Загальні положення підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України в їх системному зв`язку, сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості й можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом») або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.
Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору: у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору.
Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Виплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку.
Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата.
Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
З урахуванням положень частин першої та другої статті 202, частини першої статті 203, частини першої статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Умовами укладеного між сторонами договору, зокрема п. 9.1 Договору визначено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами діє до винесення та отримання як позитивного так і негативного результату для Клієнта рішення відповідного органу вказаного п 1.1 цього Договору, а в частині оплати Клієнтом Адвокату гонорару та здійснення Клієнтом передбачених цим Договором компенсацій (відшкодувань) витрат Адвоката, пов`язаних з наданням послуг, - до повного виконання таких зобов`язань.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19).
За приписами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконав взятого на себе зобов`язання за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 281/2024 від 21.05.2024 року в частині сплати ціни наданих послуг (гонорару) у розмірі 7713.75 грн. з яких 4125,00 гривень - заборгованості по договору, 3 588,75 гривень - штраф.
Таким чином, оскільки між сторонами досягнуто домовленості щодо порядку оплати послуг правничої допомоги, тому вони (домовленості) є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 суми заборгованості по договору у розмірі 4 125,00 гривень.
Щодо стягнення суми штрафу, суд виходить з наступного.
Відповідач порушив умови договору №281/2024 від 21.05.2024 року, а саме не здійснив чергові платежі за договором 21.08.2024 р. - 1375,00 грн., 21.09.2024 р. - 1375,00 грн., 21.10.2024 р. - 1375,00 грн.
Згідно п. 3.1 договору Відповідач мав здійснити чергову оплату за договором 21.08.2024 р., а оскільки оплату проведено не було, з 25.08.2024 р. договір є розірваним автоматично у відповідності з п. 4.3 договору.
Пунктом 4.4. договору визначено, що за умови дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта чи односторонньої відмови від договору виконавцем з підстав визначених в п.4.4 договору, клієнт зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в п.3.1. договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.
Таким чином на виконання цього пункту п. 4.4 договору Відповідач мав оплатити Позивачу 02.09.2024 р. грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в п. 3.1 договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору: 4125,00 грн. з розрахунку: 8250,00 грн. (загальна сума за договором) - 4125,00 грн. (сума оплачена за договором).
Втім вказаних вимог договору відповідач не виконав.
Розділом 5 договору №281/2024 від 21.05.2024 року укладеного між даними сторонами передбачена «Відповідальність сторін» (а.с.8).
Так, п.5.1 даного договору визначено, що клієнт сплачує Виконавцю штраф в сумі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочки (а.с.7-9), в зв`язку з чим Позивачем нараховано штраф у сумі 3588,75 грн виходячи з розрахунку: 4125,00 гривень (сума боргу) х 1% = 41,25 гривень в день.
Строк прострочення складає 87 днів з 03.09.2024 року (день наступний за останнім днем виконання зобов`язання) по 28.11.2024 року (день звернення до суду).
А тому 87 днів прострочення х на 41,25 гривень (1% від суми боргу в день), що становить = 3588,75 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт).
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Оскільки п.5.4 договору №281/2024 від 21.05.2024 року укладеного між даними сторонами передбачена «Відповідальність сторін» у вигляді штрафу в сумі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочки (а.с.8), то позовні вимоги позивача в цій частині слід визнати обґрунтованими, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума штрафу в розмірі 3588,75 гривень.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.
Суд погоджується з розрахунком позивача щодо заборгованості за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 281/2024, а тому вважає позовні вимоги цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи.
На підтвердження понесених витрат суду надано копії:
- договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 від 05.06.2023 року №0506/2023;
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мають розумний розмір.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значної витрати часу на їх виготовлення і відпрацювання правової позиції в спірних правовідносинах.
Також суд вважає, що складення позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід також надавати оцінку обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Однак відповідач участі в розгляді даної справи не приймав, і суд постановляє заочне рішення у відсутність відповідача
Разом з цим, слід зауважити, що позивач ФОП Дубовик І.С. є адвокатом, яка надавала особисто правничу допомогу відповідачу, тобто мала змогу самостійно звернутися до суду з даним позовом, оскільки має для цього і освіту, і досвід, і обізнана з матеріалами справи.
Втім звернулася за правовою допомогою до колеги, іншого адвоката, хоча цілком могла цього не роботи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат участі у розгляді справи не брав, до суду не прибував, справа не представляє великої складності, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів.
На глибоке переконання суду, справедливим і співмірним у даній справі буде розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді - 2000 гривень.
Згідно квитанції долученої до матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 525, 626, 627, 638, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 1, 19, 26, 27, 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", суд, -
Позовну заяву фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 : АДРЕСА_2
- заборгованість за договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №281/2024 від 21.05.2024 року станом на дату звернення до суду28.11.2024 року у розмірі 7 713.76 (сім тисяч сімсот тринадцять гривень сімдесят шість копійок) яка складається з наступного:
-4125,00 гривень заборгованість за договором,
-3 588,75 гривень штраф за невиконання зобов`язання за договором;
- судові витрати в розмірі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) судового збору;
- 2 000.00 гривень (дві тисячі гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 , e-meil: ІНФОРМАЦІЯ_2
Представник позивача: Адвокат Сікорська Ірина Станіславівна: АДРЕСА_3 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел. НОМЕР_4 , НОМЕР_5
Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .
Суддя С.В.Кодінцева