УХВАЛА

10 січня 2025 року

м. Київ

справа № 205/5443/24

провадження № 61-14481ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаною заявою, в якій просили встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок терористичного акту та тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого російською федерацією та призвело до порушення її конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Конституцією України; встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_2 у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок терористичного акту та тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого російською федерацією та призвело до порушення його конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Конституцією України.

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 07 серпня 2024 року відмовив у відкритті провадження в частині вимог ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заінтересована особа - держава російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 07 серпня 2024 року справу в частині вимог заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення направив за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 11 жовтня 2024 року (провадження № 22-ц/803/9007/24) апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишив без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження в частині вимог ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення залишив без змін.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 11 жовтня 2024 року (провадження № 22-ц/803/9008/24) апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишив без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року про направлення справи в частині вимог заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва залишив без змін.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року в указаній справі.

Верховний Суд ухвалою від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення її недоліків, а саме уточнення вимог касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ухвалою від 07 серпня 2024 рокуслід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскарження ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого судупередбачено пунктом 9 частини першої статті 353 ЦПК України.

Отже, зміст пункту 9 частини першої статті 353 та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо передачі справ на розгляд іншого суду, після їх перегляду апеляційним судом, у касаційному порядку не передбачено.

Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про направлення справи в частині вимог ОСОБА_2 за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.

Щодо оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі в часті вимог ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі за необхідно відкрити.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року та витребувано справу із суду першої інстанції.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про направлення справи за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, в частині вимог ОСОБА_2 за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Відкрити касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - держава російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко