Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2024 року представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі Позивач), звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі- АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я в сумі 302 800,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 в проміжок часу з 23.07.2014 року по 24.01.2024 року перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого на даний час являється АТ «Кривбасзалізрудком». 24.01.2024 року Позивача звільнено у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників. Під час виконання трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, Позивач підпадала під вплив на її організм шкідливих факторів виробничого середовища таких як фізичне перевантаження, підвищена концентрація аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні показники. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці та недосконалістю технологічних процесів, ОСОБА_1 отримано наступні хронічні професійні захворювання: «хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами», «хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.). За класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 », «хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз,. Легенева недостатність першого-другого ступеня.» За результатами проходження МСЕК Позивачу визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40%, з яких 20% - внаслідок радикулопатії, 15% внаслідок ХОЗЛ, 5% - внаслідок туговухості.

Як зазначає представник позивача, у зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями та частковою втратою професійної працездатності, порушено звичний спосіб життя Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває задуху при помірному фізичному навантаженні, її систематично турбує кашель з мокротою, загальна слабкість, що порушує її сон та позбавляє можливості нормально відпочивати. Позивача турбує біль в попереку, що віддає в праву ногу та сідницю, оніміння в правій нозі, погіршення слуху на обидва вуха, шум в них. Отже, професійні захворювання призводять до постійного перенесення нею больових відчуттів, до необхідності проходження медикаментозного лікування, придбання ліків, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Крім того, хронічне захворювання легень істотно підвищує імовірність її зараження серйозними вірусними захворюваннями та їх перенесення в складних формах, розуміння даного факту викликає у Позивача відчуття тривоги, переживання за своє майбутнє. Туговухість характеризується зниженням слуху, призводить до істотного зниження її можливостей спілкуватись з оточуючими людьми, функція розпізнавання мови суттєво порушена. При спілкуванні з оточуючими людьми, ОСОБА_1 часто просить повторити співрозмовника висловлені ним слова, що в свою чергу, призводить до дискомфорту при вербальному спілкуванні. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя ОСОБА_1 , обмежило можливість приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічних професійних захворювань.

Ухвалою судді від 13 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

25 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Шатунова А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що причинний зв`язок між виною відповідача і шкодою заподіяною позивачу відсутній. Вказано, що позивач із власної ініціативи працювала у шкідливих умовах праці, взамін на отримання додаткових благ і гарантій. Зазначив, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 302 800,00 гривень не доведена та значно завищена. Також зазначив, що стягнуті кошті в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 23.07.2014 року по 24.01.2024 року працювала на посаді стовбурового на шахті «ім. Леніна» (з 01.04.2016 року шахта «Тернівська»), що входить до складу АТ «Кривбасзалізрудком» та була звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1988 року на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.07.2024 року складеного на АТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами Код МКХ-10 М 54.1; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.). За класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І. Код МКХ-10 Н 90.3;

хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз,. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Код МКХ-10 J 44.

Відповідно до пункту 17 вказаного Акту зазначено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи стовбуровим ( підземним) на дільниці № 3 проходки шахти «Тернівська» шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 23.07.2014 року по 21.04.2024 року ОСОБА_1 в підземних умовах приймала та подавала сигнали машиністу підіймальної машини стосовно підіймання та спускання людей і вантажів на стовбурах шахт, що будуються; спостерігала за справною роботою механізмів та пристроїв шахтного стовбура; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження баддів; відкривала і закривала ляди під час проходження стовбурів, запобіжні грати, дозувальні пристрої та спостерігала за їхньою справністю; вела облік виданих з шахти та спущених в шахту матеріалів; брала участь у спусканні, підійманні довгомірних матеріалів та важкого обладнання, спостерігала за справним станом засобі підіймання, гальмових та запобіжних пристроїв засобів сигналізації; спостерігала за вантажними кривими та правильною посадкою бадді; відкачувала воду, обслуговувала насоси; брала участь у технічному огляді обладнання, прибиранні виробничого приміщення. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, які перевищували нормативні показники.

Згідно пункту 18 даного Акту причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 2 кг і складала 9 кг при нормі до 7 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 85% зміни при нормі до 60%, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженого наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 р.; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,11 разів (2,18 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони»; шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 15,4 дБА і складав 95,4 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць.

Внаслідок зазначено вище захворювання позивач ОСОБА_1 26.11.2024 року пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), де їй первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% (20 % радикулопатія, 15 % ХОЗЛ, 5% туговухість) з 12.11.2024 року безстроково. Також визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК серії 12ААА № 130275 від 26.11.2024.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43 та частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40% первинно та безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, вона постійно відчуває больові почуття, загальну слабкість.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 09 років 06 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 240 000 гривень, задовольнивши позовні вимоги частково.

Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.

Позивач у порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 2400,00 гривень.

Керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141,258-259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 240 000,00 (двісті сорок тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2 400,00 грн (дві тисячі вісімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А.

Повне судове рішення складено та підписано 15 січня 2025 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт