КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1667/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року у складі судді Коробенка С.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ефективні енергетичні системи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ТОВ «Ефективні енергетичні системи» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 2 393 грн 07 коп, яка складається з: 2 266 грн 70 коп - заборгованості за житлово-комунальні послуги; 126 грн 37 коп - 3% річних та інфляційна складова боргу.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Ефективні енергетичні системи» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

03 листопада 2020 року на власника квартири АДРЕСА_2 складено акт опломбування, роз пломбування лічильника тепла і припинення подачі тепла у зв`язку з заборгованістю споживача за опалення, а також відсутність технічної документації про встановлення теплолічільника.

Позивач забезпечує житлово-комунальними послугами квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконує зобов`язання по утриманню належного йому на праві власності нерухомого майна.

За результатами аналізу оплату за період з 01 грудня 2018 року по 01 квітня 2022 року Відповідач користувався послугами, але не виконував зобов`язання по сплаті за надані житлово-комунальні послуги належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2022 заборгованість становить 2 266 грн 70 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року позов ТОВ «Ефективні енергетичні системи» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не перевірив наявність договору між позивачем та організацією, яка експлуатує будинок, в якому знаходиться квартира відповідача.

Вказує, що судом не взято до уваги факт відсутності рішення КМДА про встановлення тарифів на послуги позивача.

Посилається на те, що в оскаржуваному рішенні не наведено детального розрахунку заборгованості та конкретизації послуги та період її надання.

Вважає, що відсутність розрахунку та деталізації заборгованості, а також відповідних доказів свідчить про необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Окрім цього, суд не звернув увагу на факт пропуску строків позовної давності.

Звертає увагу суду на те, що при розгляді даної справи не враховано факт наявності договору про надання послуг, в тому числі щодо опалення, укладеного між ним та ТОВ «Місто для людей «Кампус» від 28 серпня 2018 року.

Скаржник вказує, що враховуючи наявність договору щодо надання послуг централізованого опалення, укладеного з експлуатуючою організацією будинку, відсутні будь-які правові підстави для стягнення позивачем оплати за послуги з централізованого опалення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Ефективні енергетичні системи», просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін. Вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, яка апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Відповідно до п.п. 5,6 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 2 ст. 5 цього Закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Відповідно до справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Установлено, що ТОВ «Ефективні енергетичні системи» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання указаного житлового будинку на підставі ліцензії, виданій товариству національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у відповідності до постанови №45 від 19 січня 2017року.

Окрім цього, розпорядженням № 1149 від 25 травня 2021 року виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) ТОВ «Ефективні енергетичні системи» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії.

Установлено, що відповідач користувався послугами, але не виконував зобов`язання по сплаті за надані житлово-комунальні послуги належним чином, у зв`язку з чим за період з 01 грудня 2018 року по 01 квітня 2022 року утворилася заборгованість, у сумі 2 266 грн 70 коп.

Відповідно до матеріалів, ТОВ «Ефективні енергетичні системи» 3 листопада 2020 року на власника квартири АДРЕСА_2 складено акт опломбування, розпломбування лічильника тепла і припинення подачі тепла у зв`язку з заборгованістю споживача за опалення, а також відсутність технічної документації про встановлення теплолічильника.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконує зобов`язання по утриманню належного йому на праві власності нерухомого майна, не вносить платежі за надані послуги, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав до стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з урахуванням трьох відсотків річних, у сумі 27 грн 66 коп та інфляційних втрат, в сумі 98 грн 71 коп.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що відсутність укладеного з позивачем договору про постачання теплової енергії не дає правових підстав до стягнення коштів.

До справи не долучено доказів оплати боржником наданих йому послуг з централізованого опалення.

Відповідно до матеріалів, що також установлено у постанові Київського апеляційного суду від 21 лютого 2021року у справі № 760/17632/20, ТОВ «Місто для людей «Кампус» є управителем житлового будинку по Нижньоключовій,14 у м. Києві, у якому проживає боржник та це товариство надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме ТОВ «Місто для людей «Кампус» з яким укладено договір про утримання будинку та прибудинкової території, відшкодування витрат на комунальні послуги, має право вимоги до ОСОБА_1 за послуги з теплопостачання.

Не заслуговую на увагу й твердження апеляційної скарги про відсутність у справі детального розрахунку заборгованості, остільки ці доводи спростовуються даними долученого до справи розрахунку заборгованості, який узгоджується з наявними у справі доказами, у їх сукупності. Неправильність складеного розрахунку боргу з оплати послуг теплопостачання боржником не обґрунтовано.

Безпідставними є й твердження апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що заборгованість відповідача за послуги із постачання теплової енергії виникла з 01 грудня 2018 року по 01 квітня 2022 року й становить загальну суму 2 266,70 грн.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року, строк дії карантину неодноразово продовжувався й 30 липня 2023року його припинено.

Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені.

Початок дії карантину на усій території України - 12 березня 2020 року, відповідно правовідносини, за якими трирічний строк позовної давності на вказану дату спливав, є продовженим на строк дії такого карантину. Проте, на проміжок часу до початку дії карантину, тобто до 12 березня 2020 року положення про застосування позовної давності застосовуються без обмежень, а карантинні обмеження не поширюється. Таким періодом у цьому випадку є проміжок у часі з 13 березня 2017 року по 11 березня 2020 року включно.

Зазначена позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України повністю кореспондується з практикою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 31 травня 2022 року у справі № 926/1812/21, від 22 червня 2022 року у справі № 916/1157/21.

Відповідно до справи, нарахування заборгованості з оплати послуг з централізованого теплопостачання позивачем проведено з грудня 2018року, тобто в межах строку, передбаченого положеннями ст.257 ЦУК України.

За таких обставин, заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає відхиленню.

Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: