УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 363/4663/23

провадження № 61-373ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Цілуванська Світлана Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах

та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом

до ОСОБА_1 , в якому просили:

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4842521 від 01 березня 2014 року;

- визнати у рівних частках за ОСОБА_2 , ОСОБА_3

та ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понесені ними судові витрати на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Вишгородський районний суд Київської області рішенням від 02 липня

2024 року (у складі судді Лукач О. П.) у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього

ОСОБА_4 , відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 10 грудня 2024 року (у складі колегії суддів Приходька К. П., Журби С. О., Писаної Т. О.) рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього

ОСОБА_4 , задовольнив.

Припинив право власності ОСОБА_1 на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4842521 від 01 березня 2014 року.

Визнав у рівних частках за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18.

Стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_1 236 509,30 грн у якості вартості частки, право власності останньої на яку припиняється в даному випадку, за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок ТУ ДСА НОМЕР_1 за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 21 лютого 2024 року № 0.0..1.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

09 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка

Цілуванська С. С., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою

на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, в якій заявниця просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 2, 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Предметом спору у даній справі є вимоги про:

- припинення права власності на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання права власності на 1/10 частину овочесховища з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 2 320,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зміст судових рішень, відповідно до проведеної оцінки, складеної 03 липня 2023 року ТОВ «Баришівський районний центр нерухомості», оціночна вартість об`єкту - 1/10 частки овочесховища з господарськими будівлями і спорудами становить 236 509,30 грн. Отже, наявна можливість стягнення з позивачів на користь відповідачки грошової компенсації

1/10 частки овочесховища з господарськими будівлями і спорудами у розмірі 236 509,30 грн, з припиненням права спільної часткової власності відповідачки на частку в овочесховищі з моменту отримання грошової компенсації. Разом з тим, 24 лютого 2024 року позивачі внесли на депозитний рахунок суду кошти у сумі 236 509,30 грн (вартість 1/10 частки майна у даній справі).

Таким чином, ціна позову становить 236 509,30 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»,

заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд, враховуючи засади змагальності сторін та диспозитивність цивільного судочинства, дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Подібні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 13 листопада

2024 року у справі № 607/10813/23 (провадження № 61-14140ск24)

та від 19 грудня 2024 року у справі № 757/4804/22-ц (провадження

№ 61-16047ск24).

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Судове рішення у цій справі за загальним правилом не підлягає касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02,

від 20 травня 2010 року).

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Цілуванська Світлана Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частину майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк