Номер провадження: 22-ц/813/1436/25
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 10251 грн. 80 коп. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем було укладено договір №б/н від 19.02.2014 р. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27.6 % на рік на суму залишку заборгованості. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконував грошове зобов`язання в наслідок чого виникла заборгованість. За розрахунками позивача сума боргу станом на 30 жовтня 2023 року загалом становить 10251 грн. 80 коп. та складається з: 6182 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом, 4068 грн. 81 коп. заборгованість за відсотками.

На час подання позовної заяви відповідач не виконує свої обов`язки щодо погашення боргу та продовжує користуватися отриманими кредитними коштами.

Позивач просить стягнути зазначену заборгованість перед банком з ОСОБА_1 та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп.

Позиція сторони відповідача у суді першої інстанції.

ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки додані банком до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» відповідачкою не підписані, а отже і немає достатніх підстав вважати, що позичальниця, ознайомилася та погодилася саме із цими Умовами та Правилами, Тарифами, а також, що вказані Умови на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем.

Надана банком Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 19 лютого 2014 року, що підписана ОСОБА_2 , не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, всупереч положенням ст.ст. 207, 1055 ЦК України відповідачкою не підписані і не доводять про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах визначеними цими документами. (а.с. 86-94).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» суму боргу за договором кредиту №б/н від 19.02.2014 р. (фактично отриманої суми кредитних коштів) у загальному розмірі 6182 грн. 99 коп. У частині позовних вимог про стягнення відсотків відмовлено у задоволенні. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» судові витрати судовий збір у розмірі 1618,72 грн. Стягнено з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1984 грн 50 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та не враховано, що банком неправомірно зараховувались проценти до тіла кредиту. Так, за період з квітня 2014 року і до січня 2021 року включно, згідно розрахунку заборгованості, а саме восьмої колонки, що має назву «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом», позивачем безпідставно нараховано договірних відсотків на загальну суму 18 104,35 грн. та відповідно до дев`ятої колонки з назвою «Залишок за процентами (поточними)», таку ж саму загальну суму 18 104,35 грн. позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносила відповідачка в цей період. Крім того, платіж від 02.03.2021 року у розмірі 0,18 грн. позивачем спрямовано на погашення процентів (прострочених), платіж від 05.03.2021 року у розмірі 370 грн. та від 20.04.2021 року у розмірі 310 грн. позивачем також спрямовано на погашення процентів (поточних і прострочених) та платіж від 20.07.2021 року у розмірі 650 грн. позивачем спрямовано на погашення процентів (прострочених). Всього позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносила відповідачка 19 434,53 грн. Між тим, жодного письмового документу в якому була б зафіксована домовленості сторін про сплату відсотків матеріали справи не містять.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 14 січня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_3 19 лютого 2014 року приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. (а.с. 14).

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Випискою по рахунку позичальника від 30 жовтня 2023 року підтверджено відкриття рахунку, встановлення кредитного ліміту та використання відповідачкою кредитних коштів, нарахування процентів, внесення платежів на погашення боргу та ін. (а.с. 15-44).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 30 жовтня 2023 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 10251 грн. 80 коп. та складається з: 6182 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом, 4068 грн. 81 коп. заборгованість за відсотками. (а.с. 4-13).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині задоволених позовних вимог (тіла кредиту), а тому підлягає апеляційному перегляду тільки в цій частині.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції послався на те, що до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості, випуску за картковим рахунком за період із 19 лютого 2014 року по 30 жовтня 2023 року, довідки за картками та встановленими по ним лімітами.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по сплаті кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідачки виникла заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 6182 грн 99 коп., яка і підлягає стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачкою спростований не був.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої в даному випадку дорівнює 6182 грн 99 коп.

З урахуванням викладених обставин та з огляду на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів) у загальному розмірі 6182 грн 99 коп.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Апеляційний суд зауважує, що дійсно ОСОБА_1 фактично отримала та використані нею кошти в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернула, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вказує, що вона вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, у справі містяться довідки про картки відповідача і довідка про встановлені (змінені) кредитні ліміти, виписка про рух коштів по рахунку відповідача.

Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Таким чином, у виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення ним заборгованості, поповнення свого рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на його картки від третіх осіб (а.с. 15-44).

Стороною відповідача не заперечується факт користування кредитними коштами.

Колегія вважає, що виписка саме і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що договірні відносини є підтвердженими лише щодо фактичного використання відповідачем кредиту, але щодо інших умов, зокрема, щодо комісій, відсотків, порядку погашення та списання кошів з рахунків відповідача, або погашення заборгованості за відсотками та комісіями за рахунок кредиту із подальшим зарахуванням цих коштів знову у тіло кредиту, погодження у письмовій формі між сторонами не відбулось.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ «Акцент Банк» повідомив відповідача про умови кредитування та узгодження із нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками та комісіями.

Так саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

У розрахунку банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 30.10.2023. у розмірі 6182,99 грн.

Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку колегією суддів встановлено, що відповідач активно користувалась усіма виданими йому картками протягом тривалого часу, оплачуючи покупки в магазинах, аптеках, поповнюючи мобільний телефон, здійснюючи перекази на картки третіх осіб, а також на її картрахунок надходили регулярні поповнення.

Апеляційний суд бере до уваги ту заборгованість, яка утворилась з написання анкети-заяви, саме на якій банк базує договірні відносини з відповідачем.

Саме з цієї дати колегія суддів враховує всі витрати відповідача та всі надходження на її рахунок як від неї особисто як поповнення карток, так і від третіх осіб. Не враховуються проведені списання банком, які відбуваються за рахунок кредитних коштів, оскільки такі погоджені умови між сторонами відсутні, а також тому, що вони спрямовані банком на погашення комісій та відсотків, які неправомірно нараховані. Комісії та відсотки, нараховані банком, колегією суддів також не враховуються.

Також враховуючи, що банк зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» повернуті відповідачем не в повному обсязі, а також вимоги ч. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що кожного місяця, наступного за звітним, починаючи з квітня 2014 року і до листопада 2022 року, списувалися нараховані ним же договірні відсотки за використання кредитного ліміта, розмір нарахування яких сторонами письмово погоджений не був, і які позивачем погашалися в першу чергу з коштів, що вносила відповідачка.

За випискою про рух коштів підраховано, що всього відповідачем протягом періоду з 19.02.2014 (дата підписання анкети-заяви) по 30.10.2023 (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 125 693,44 грн. У той же час, на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 142 527,15 грн., до якої входять поповнення, здійснені відповідачем особисто; що надійшли від третіх осіб; що переказані відповідачем з інших своїх карт.

За таких умов з точки зору апеляційного суду заборгованість за кредитом фактично вже була погашена.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявленої банком заборгованості.

Аналогічні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №336/1265/21.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору № б/н/24 про надання правової допомоги від 26.02.2024 р., укладений між керуючим АБ «Калінін і Партнери» Калініним С. К. та ОСОБА_1 , Додаток №1 до Договору про вартість послуг та замовлення № б/н/24 до Договору, копія акту виконаних робіт (наданих послуг) до Замовлення № б/н/24 до Договору, платіжна інструкція від 02.03.2024 р., а також копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 та ордера. (а.с. 100-108).

Водночас, задовольняючи судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1984 грн. 50 коп, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги задоволені на 60.31%, тобто відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині 39,69%, а тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу співмірно з позовними вимогами, котрі залишені без задоволення, а саме розміром 1984 грн. 50 коп. (5000 грн. 00 коп. х39.69 : 100.00% = 1984 грн. 50 коп.).

Водночас, апеляційним судом постановлено судове рішення, яким, відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, тобто фактично загалом позовні вимоги залишено без задоволення повністю.

Таким чином, з АТ «Акцент Банк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив, що зарахування відсотків відбулось в тіло кредиту, тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту.

Розподіл судового збору.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3220,80 гривень.

Апеляційну скаргу задоволено частково, у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту відмовлено, а тому з АТ «Акцент Банк» необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3220,80 гривні на користь ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 року у справі №329/766/18 та від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Так, між адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н/24 від 02.05.2024, предметом якого є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту, оскаржити у Одеському апеляційному суді рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року у справі №523/22985/23 за позовом АТ «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. у разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У справі, що переглядається, питання гонорару та рахунків визначено сторонами у договорі про надання правової допомоги, клієнт прийняв від адвоката відповідні послуги за актом виконаних робіт (наданих послуг) від 18.05.2024 року, в якому зазначено тільки «складання, оформлення, подання до Одеського апеляційного суду в інтересах Клієнта апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 по справі №523/22985/23 за позовом АТ «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості» - 4 год 2 000 гривень.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодування адвокатських витрат у сумі 2000 грн відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту скасувати.

Постановити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості тіла кредиту відмовити.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1618,72 гривень скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (Код , МФО 307770, 49074, м. Дніпро, вулиця Батумська, б. 11, рахунок № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати, а саме:

- судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3220,80 гривень;

- судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000 гривень;

- судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 гривень;

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк