СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14016/24

пр. № 2-о/759/40/25

16 січня 2025 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Шум Л.М.

при секретарі: Бетіні М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім"єю, не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що заявниця ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ), народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мена, Чернігівської області. Згідно свідоцтва про народження, мати: ОСОБА_7 , батько: ОСОБА_8 .

Батьки заявниці уклали шлюб 06 березня 1976 р., а розірвали 01 вересня 1983 р.

28 червня 1986 p., мати заяниці - ОСОБА_9 , уклала шлюб з ОСОБА_5 , який став заявниці вітчимом.

У 1989 році, сім`я у складі трьох чоловік: ОСОБА_5 - вітчим, ОСОБА_9 - мати заявниці та сама заявниця вселилися в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера № 34 05.09.1989 р. виданого на підставі рішення виконкому Київської міської ради № 832 від 04.09.1989р.

Заявниця, її вітчим та її мати були прописані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

06 вересня 1997 p., заявниця уклала шлюб з ОСОБА_1 і змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було приватизовано на вітчима, матір заявниці та заявницю в рівних частках.

29 липня 1999 p., ОСОБА_5 , вітчим заявниці подарував матері заявниці - ОСОБА_9 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому він залишався бути зареєстрованим у цій квартирі аж до самої смерті.

З 17 серпня 2002 p., заявниця зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Матір заявниці - ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті матері, заявниця прийняла спадщину у вигляді 2/3 квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вітчим заявниці - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із

земельної ділянки в с. Мархалівка, Васильківського (нині Фастівського) району Київської області, СТ"Березка" та садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Своїх дітей, в тому числі усиновлених, у ОСОБА_5 не було.

На момент відкриття спадщини спадкоємцями за законом були його старші сестри ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як спадкоємці другої черги, а також заявниця - як спадкоємець четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Рідні сестри спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про спадщини не подавали і на спадщину після смерті брата не претендують.

ІНФОРМАЦІЯ_7 , розпочалась збройна агресія російської федерації проти України, момент смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) в м. Києві та в Київській тривали бої. Після поховання вітчима (10.03.2022 р.), заявниця змушена була з дітьми виїхати за межіУкраїни 14.03.2022 р.

17.08. 2023 р.,заявниця повернулась з-за кордону до м. Києва.

Заявниця, 04 вересня 2023 р., подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про прийняття спадщини після сметрі відчима - ОСОБА_5 , як такою, що проживала з спадкодавцем не менше п"яти років до часу відкриття спадщини, з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На підставі заяви заявниці, нотаріусом, 04 вересня 2023 р. було заведено спадкову справу зареєстровану у спадковому реєстрі № 71183362 (номер у нотаріуса № 18/2023).

Однак, постановою нотаріуса від 04 вересня 2023 року, заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом у зв`язку із пропуском нею строку на прийняття спадщини та документів, які б підтверджували факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73811093 від 04 вересня 2023 р., за параметрами запиту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

У зв"язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, заявниця звернулась до суду з позовом іачення мені додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 28 травня 2024 року у справі 1246/23 позов було задоволено частково. Визначено заявниці додатковий строк для прийняття спадщини в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 19.07.2024 відкрито провадження по справі та призначено до судового засідання.

12.09.2024 надійшла копія спадкової справи, після померлого ОСОБА_5 .

В судове засідання заявниця та її представник не з"явилися, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність та просили суд задовольнити позов.

Зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися, надіслали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність та просили суд її задовольнити.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 28 червня 1986 p., мати заяниці - ОСОБА_9 , уклала шлюб з ОСОБА_5 , який став заявниці вітчимом.

Судом встановлено, що у 1989 році, сім`я у складі трьох чоловік: ОСОБА_5 - вітчим, ОСОБА_9 - мати заявниці та сама заявниця вселилися в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера № 34 05.09.1989 р. виданого на підставі рішення виконкому Київської міської ради № 832 від 04.09.1989р.

Судом встановлено, що 06 вересня 1997 p., заявниця уклала шлюб з ОСОБА_1 і змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_10 .

Судом встановлено, що 08 червня 1999 p., квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було приватизовано на вітчима, матір заявниці та заявницю в рівних частках.

Судом встановлено, що 29липня 1999 p., ОСОБА_5 , вітчим заявниці подарував матері заявниці - ОСОБА_9 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому він залишався бути зареєстрованим у цій квартирі аж до самої смерті.

Судом встановлено, що матір заявниці - ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що після смерті матері, заявниця прийняла спадщину у вигляді 2/3 квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що вітчим заявниці - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки в с. Мархалівка, Васильківського (нині Фастівського) району Київської області, СТ"Березка" та садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що своїх дітей, в тому числі усиновлених, у ОСОБА_5 не було.

Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкоємцями за законом були його старші сестри ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як спадкоємці другої черги, а також заявниця - як спадкоємець четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що рідні сестри спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про спадщини не подавали і на спадщину після смерті брата не претендують.

Судом встановлено, що заявниця, 04 вересня 2023 р., подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. про прийняття спадщини після сметрі відчима - ОСОБА_5 , як такою, що проживала з спадкодавцем не менше п"яти років до часу відкриття спадщини, з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом. На підставі заяви заявниці, нотаріусом, 04 вересня 2023 р. було заведено спадкову справу зареєстровану у спадковому реєстрі № 71183362 (номер у нотаріуса № 18/2023).

Судом встановлено, що постановою нотаріуса від 04 вересня 2023 року, заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом у зв`язку із пропуском нею строку на прийняття спадщини та документів, які б підтверджували факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73811093 від 04 вересня 2023 р., за параметрами запиту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського районного суду Київської області від 28 травня 2024 року у справі 1246/23 позов було задоволено частково. Визначено заявниці додатковий строк для прийняття спадщини в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За нормами ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Статтею 3 Сімейного кодекс України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених ст. 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, знаходить необхідним заяву задовольнити.

Обставини, які б спростовували зазначені факти, судом не здобуто.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 247, 258-259, 293-294, 315 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 однією сім"єю, не менше п"яти років до часу відкриття спадщини.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.М. Шум