"15" січня 2025 р. Справа № 363/4843/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

15 січня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судових засідань Ходасевич Д.К., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Так, зі змісту позову вбачається, що 23.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та системи ідентифікації BankID НБУ в електронній формі було укладено кредитний договір за №23.02.2024.100003397, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. строком на 70 дні. Умовами договору встановлено процентну ставку фіксовану незмінну у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку кредитування, денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який видається кредит, виражені у % від загального розміру виданого кредиту, розрахунок денної процентної ставки 1,2%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900 грн. Способом перерахування відповідачці коштів у рахунок кредиту було визначено банківський рахунок споживача у виді електронного платіжного засобу споживача 5363-54ХХ-ХХХХ-8364. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, перерахувавши на електронний платіжний засіб відповідачки визначену суму кредиту. У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 19.09.2024 року у розмірі 12 570 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6 000 грн., по комісії 900 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 5 670 грн. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Споживчий центр» в особі представника Чуча С.О. і просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 03.10.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи.

У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання. Разом з позовною заявою представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача жодних заяв, клопотань не надходило.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на номер мобільного телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви, а також шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області.

Як встановлено судом, станом на момент ухвалення судового рішення від відповідачки ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, ст. 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

15.01.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків:

Так, відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 1054 ЦК України наголошує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України - процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України наголошує, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України - правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, у Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі за №561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, ст. 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі за №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі за №404/502/18, від 07.10.2020 року за №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» - електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно вимог ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Зі змісту ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» слідує, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно Постанови КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі за №524/5556/19 - оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

За результатами дослідження Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 23.02.2024 року, заявки кредитного договору за №23.02.2024-100003397 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору за №23.02.2024-100003397 (кредитної лінії), інформаційного повідомлення позичальника, витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи товариства щодо введення одноразового ідентифікатора електронного підпису - судом встановлено, що 23.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за №23.02.2024-100003397.

Укладання кредитного договору здійснювалося в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, шляхом направлення в електронний кабінет ОСОБА_1 відповідного електронного повідомлення про пропозицію укласти кредитний договір на запропонованих умовах. Авторизація відповідачки в електронному кабінеті інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, а також ідентифікація її особи здійснювалися за допомогою системи ідентифікації BankID НБУ.

Аналіз змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 23.02.2024 року дає можливість зробити висновок, що з боку ТОВ «Споживчий центр» договір підписано уповноваженою особою, шляхом накладення електронного підпису. У свою чергу, з боку ОСОБА_1 кредитний договір підписаний шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису Е144 , що був направлений товариством на її номер телефону, вказаний в анкеті позичальника.

Надані суду документи підтверджують факт авторизації відповідачки в особистому кабінеті в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, факт ідентифікації її особи, факт ознайомлення з офертою щодо укладення кредитного договору та її повного і безумовного прийняття, а також факт отримання та введення одноразового ідентифікатора в якості накладення електронного підпису на кредитний договір. А відтак, 23.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою в електронній формі було укладено зазначений кредитний договір.

Пропозиція щодо укладення кредитного договору, заявка кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, які становлять частини кредитного договору, містять вичерпну інформацію щодо розміру реальної процентної ставки, реальних витрат за кредитом, реальної вартості наданого кредиту та іншу інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається відповідачці.

Так, відповідно до умов вказаного кредитного договору від 23.02.2024 року позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит у розмірі 6 000 грн., шляхом перерахування вказаної суми грошових коштів на електронний платіжний засіб ОСОБА_1 5363-54ХХ-ХХХХ-8364. Датою надання кредиту визначено 23.02.2024 року, а датою повернення 02.05.2024 року, строк кредитування визначено в 70 днів з дати його надання. Умовами договору встановлено процентну ставку фіксовану незмінну у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом всього строку кредитування, денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який видається кредит, виражені у % від загального розміру виданого кредиту, розрахунок денної процентної ставки 1,2%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 900 грн.

З квитанції за № від 23.02.2024 року вбачається, що ТОВ «Споживчий центр», на виконання умов кредитного договору здійснило переказ грошових коштів у сумі 6 000 грн. на електронний платіжний засіб відповідачки, що був вказаний нею при укладенні кредитного договору. З квитанції вбачається, що призначенням переказу грошових коштів у сумі 6 000 грн. зазначається видача кредиту за договором за №23.02.2024-100003397 від 23.02.2024 року.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши у розпорядження відповідачки погоджену суму грошових коштів у якості кредиту.

У свою чергу, з довідки-розрахунку заборгованості про стан заборгованості за вказаним кредитним договором судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії не виконала у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12 570 грн., з яких: 6 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 670 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 900 грн. - комісія. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості з процентів за користування кредитом здійснювався в межах погодженого строку кредитування за період з 23.02.2024 року по 02.05.2024 рік.

Так, згідно вимог ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачкою свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на умови кредитування, визначені в кредитному договорі, враховуючи погоджений строк кредитування, тип та розмір процентної ставки і порядок її застосування, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі за №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі за №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі за №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі за №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі за №129/1033/13-ц.

Такий підхід також узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" суд наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з відповідачкою, доведено факт порушення нею свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 12 570 грн.

На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, з позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, судові витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору, підлягають стягненню з відповідачки.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором за №23.02.2024-100003397 від 23.02.2024 року у загальному розмірі 12 570 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень, з яких: 6 000 (шість тисяч) гривень заборгованість за тілом кредиту; 5 670 (п`ять тисяч шістсот сімдесят) гривень заборгованість за процентами за користування кредитом та 900 (дев`ятсот) грн. -комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ТОВ «Споживчий центр», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А; .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Головуюча суддя О.П.Дьоміна