УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/653/25

провадження № 2-з/521/39/25

15 січня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

Встановив:

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з поданням позову, позивач подав заяву про забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту на 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОР Україна», (юридична адреса: 65016, Одеська обл., місто Одеса, вул. Одеської громади, будинок 2 Б), що належать ОСОБА_2 ; заборони ОСОБА_2 та будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із продажем, даруванням чи відчуженням іншим шляхом 100 % частки в статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОР Україна», (юридична адреса: 65016, Одеська обл., місто Одеса, вул. Одеської громади, будинок 2 Б), що належать ОСОБА_2 до набрання рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики законної сили, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову тягне за собою реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, отже заява позивача про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перевіривши аргументованість застосовування заходів забезпечення позову, зазначених позивачем, судом не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, роз`яснивши йому, що він не позбавлений права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

15.01.25