ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/219/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 703/3047/24 Категорія: 331060000 Крива Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Кошман Ірина Вадимівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кошман Ірини Вадимівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року заявник ОСОБА_1 через свого представника Кошман І.В. звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою, в якій просить встановити факт перебування на утриманні заявника ОСОБА_1 , двох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що починаючи з червня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в одному житловому будинку, мали стосунки, в основі яких лежить взаємоповага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, вели спільний побут, повністю об`єднували та витрачали кошти, мали певні права та обов`язки, які передбачають наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків.

З часу спільного проживання на утриманні у заявника ОСОБА_1 перебувають діти дружини ОСОБА_7 від першого шлюбу, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 квітня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявника ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 народилася спільна дитина - ОСОБА_8 .

Враховуючи те, що заявник достатньо довгий час до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 проживав з нею та її дітьми, між заявником та дітьми його дружини від попереднього шлюбу склалися теплі відносини, він повністю замінив дітям рідного батька, створює дітям належні умови для їх виховання та розвитку, оплачує витрати на лікування дітей, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі інші витрати необхідні для проживання та розвитку дітей.

Окрім того вказував, що ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом до 18 років. Матір дитини - ОСОБА_7 є законним представником дитини- інваліда ОСОБА_4 , та знаходиться у відпустці по догляду за спільною дитиною із заявником до досягнення нею трирічного віку.

Заявник вказує, що біологічний батько дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишив дітей на матір, як батько належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та розвитком.

Враховуючи викладені обставини, вся відповідальність щодо утримання дітей, а насамперед щомісячне лікування ОСОБА_4 , яка потребує проходження обстежень та придбанням лікарських препаратів та що стосується забезпечення та всебічного розвитку ОСОБА_5 лежить на плечах заявника ОСОБА_1 , тому що наразі матір дітей не в змозі виконувати функції щодо фінансового забезпечення у зв`язку із перебуванням у декретній відпустці та вихованням дитини-інваліда, а соціальних виплат на дітей не вистачає.

Враховуючи те, що на утриманні заявника знаходяться двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу дружини та одна спільна дитина, виникла необхідність встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей, що дасть можливість заявнику для додаткової підстави звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з тим, що останній здатний забезпечити належні та комфортні умови для проживання, виховання та утримання дітей, а також забезпечити всебічний розвиток дітей, так як фактично замінив їм рідного батька та фінансово забезпечує дітей.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей відмовлено.

Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції вказав, що діти щодо яких заявник просить встановити факт їх утримання, мають працездатних матір та батька, і матеріали справи не містять жодних даних, що батьки дітей з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. При цьому, наявність довідки батька дітей щодо сплати ним аліментів на утримання своїх дітей та відсутність заборгованості по сплаті аліментів, свідчить про те, що батько надає кошти на утримання дітей.

Таким чином, заявником не доведено суду наявність передумов, за яких в нього, як вітчима, виник би обов`язок щодо утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, суд критично віднісся до обґрунтування мети, з якою заявник просить встановити зазначений факт. Встановлення факту перебування у заявника на утриманні двох його падчерок не має правового значення в контексті мети заявлених вимог, оскільки заяву подано з метою звільнення від призову під час мобілізації при перебуванні у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Не погоджуючись з рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Кошман І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що грошові кошти, які сплачує ОСОБА_3 на утримання своїх неповнолітніх дітей є недостатніми та становлять мінімальний розмір, що свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Натомість, як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_2 , заявник перераховує значні суми грошових коштів на рахунок дружини на утримання дітей.

14 січня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду від заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що сплачує аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, та до досягнення дітьми повноліття. Вказане підтверджується довідкою виконавчої служби.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 05 квітня 2022 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_9 (а.с.12).

ОСОБА_2 від попереднього шлюбу з ОСОБА_3 має двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10-11).

Таким чином, заявник ОСОБА_1 є вітчимом неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також судом досліджено докази, відповідно до яких ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 22 січня 2020 року та корінець медичного висновку № 131 від 20 серпня 2019 року (а.с.15,16).

Відповідно до витягу № 6158 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, заявник ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , дітьми від першого шлюбу дружини, а саме ОСОБА_4 та спільною дитиною ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з витягом № 6158 від 17.10.2023 (а.с.14).

З довідки Служби у справах дітей Смілянської міської ради № 89/02-04 від 13 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2022 року, спільно виховують дітей, зокрема ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

З довідки від 09 січня 2024 року про рух коштів по рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , вбачається, що заявник систематично перераховує грошові кошти на рахунок своєї дружини ОСОБА_2 через додаток «Приват24» (а.с.18-23).

Разом з тим, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_3 до матеріалів справи надано довідку, видану Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з якої встановлено, що на виконанні перебуває виконавчий лист № 346/5668/18, виданий 04 березня 2019 року Коломийським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн на кожну дитину щомісячно до набуття дітьми повноліття, станом на 26 червня 2024 року заборгованість по аліментам відсутня (а.с.33).

Однак, як вбачається з довідки Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.12.2024 № 25.7-14/139874, згідно з виконавчим листом № 703/4943/23 від 09.07.2024, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, та до досягнення повноліття дітьми.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт перебування на його самостійному утриманні двох неповнолітніх дітей.

Встановлення цього факту потрібно заявникові для отримання додаткової підстави звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з тим, що останній здатний забезпечити належні та комфортні умови для проживання, виховання та утримання дітей, а також забезпечити всебічний розвиток дітей, так як фактично замінив їм рідного батька та фінансово забезпечує дітей.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері та батька дитини обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_2 , як матері дітей, а також для ОСОБА_3 , як батька дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на зазначене вбачається, що у даній справі наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного утримання дітей (падчерок) вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько падчерок не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання батьками чи одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного утримання дітей вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, у тому числі, на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дітей вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять жодних даних, що батьки дітей з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні/утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі, від обов`язків утримання дітей, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до батька дітей та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні.

У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 333/7023/23 (провадження № 61-9238св24).

Керуючись ст.ст. 294, 315, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кошман Ірини Вадимівни задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей, скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей, залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар