Провадження №22-ц/812/167/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу № 490/3194/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яке постановив Центральний районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Черенкової Наталі Петрівни у приміщенні цього суду 27 листопада 2024 року, повний текст складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у праві власності на житловий будинок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні нею права власності на житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка є власницею 741/2500 часток жилого будинку АДРЕСА_1 . Інша частина цього жилого будинку належить на праві власності відповідачу та третій особі, а саме: 43/100 часток - ОСОБА_2 та 684/2500 ОСОБА_3 .

Між співвласниками проведено реальний поділ жилого будинку рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 квітня 2012 року, на підставі якого належним позивачці жилим приміщенням присвоєна нова адреса: АДРЕСА_2 та нею отримано відповідне свідоцтво про право власності. В той же час реальний поділ земельної ділянки, яка належить співвласникам на праві спільної часткової власності, не проведено.

На спільній земельній ділянці біля входу до виділеного позивачці жилого будинку відповідачем з порушенням вимог ДБН щодо відстані розташування споруд збудовано басейн для зберігання води, що створює їй перешкоди у доступі до входу до будинку та його технічному обслуговуванні. Зберігання води у басейні також призведе до руйнування стін та фундаменту будинку. На звернення з проханням демонтувати басейн відповідач не відреагував.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд зобов`язати відповідача демонтувати басейн для зберігання води, позначений на плані як будівля АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок залишено без розгляду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, яка постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2024 року задоволена, ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 серпня 2023 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до того ж суду.

27 листопада 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв представник адвокат Беженару О.С., подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання мотивовано тим, що Центральним районним судом міста Миколаєва здійснюється розгляд справи №490/1147/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділ в натурі частки земельної ділянки АДРЕСА_1 . За результатами розгляду справи судом буде вирішено питання належності частини земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, в тому числі й спірний басейн для зберігання води, що впливатиме на можливість здійснення усунення перешкод відповідачем або взагалі на наявність таких перешкод у позивачки.

Посилаючись на викладене, заявник просив зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок до набрання законної сили судовим рішенням у справі №490/1147/21.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_2 задоволено.

Зупинено провадження у справі №490/3194/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві власності на житловий будинок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі №490/1147/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частини із складу земельної ділянки.

Ухвалу суду мотивовано тим, що ухвалою від 23 лютого 2021 року суддею Гуденко О.А. відкрито загальне позовне провадження у справі №490/1147/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частини із складу земельної ділянки. Ухвалою судді у вказаній справі 04 квітня 2024 року провадження у справі зупинено, призначено в справі земельно-технічну експертизу.

Враховуючи, що між двома справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права та просить її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали суддя обмежилась загальними фразами та не навела чітких та вичерпних підстав для зупинення провадження по справі. Крім того справа тривалий час перебуває у провадженні суду, постійно відкладається, її розгляд затягується. Так, суд при розгляді та неодноразовому перенесенні розгляду даної справи не враховував практику Європейського суду з прав людини на відповідність справи критеріям розумних строків у цивільних справах, якими є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші). Позивачка надала суду всі докази по справі, ознайомлювалась із матеріалами справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позов в повному обсязі. Також ОСОБА_1 вказує, що заява про зупинення провадження у справі їй не надходила та зазначає, що провадження в обох справах відкриті ще в 2021 році. Розглядаючи справу протягом трьох років, суд першої інстанції лише в 2024 році вирішив, що на рішення по даній справі може якось вплинути рішення в іншій справі. Враховуючи вказане, на думку позивачки, суд необґрунтовано порушив всі строки розгляду даної справи.

З урахуванням положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень ст. 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, справа № №490/3194/21 розглядається за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у праві власності на житловий будинок.

У провадженні цього ж суду також перебуває справа № 490/1147/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частини із складу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , провадження, у якій ухвалою суду від 04 квітня 2024 року зупинено у зв`язку із призначенням земельно-технічної експертизи (том 2, а.с. 94-95, 98-100).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2021 року (том 1, а.с. 1).

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27 січня 2022 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що для цього є передбачені пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України підстави для зупинення провадження у справі, оскільки ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі №490/1147/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частини із складу земельної ділянки, та між цими справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та приймає аргументи апеляційної скарги про його безпідставність.

Статтями 251, 252 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

В силу пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно імперативних приписів частини 3 статті 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Отже, неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, не входить до вичерпного переліку підстав для зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті.

В силу частини 3 статті 217 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається оголошенням головуючим судового засідання відкритим.

Колегія суддів зазначає, що у справі, яка переглядається, підготовче судове засідання закрито ухвалою судді від 26 жовтня 2021 року, після чого справа неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні. Зокрема, 10 серпня 2023 року суд постановив ухвалу, якою позовну заяву залишив без розгляду, а в судовому засідання від 23 травня 2024 року давав пояснення експерт. Наведене свідчить про те, що оскаржувана ухвала від 27 листопада 2024 року про зупинення провадження у справі постановлена судом на стадії її розгляду по суті.

За такого у суду були відсутні передбачені чинним процесуальним законом підстави для зупинення провадження у зв`язку з неможливостю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) Верховний Суд вказав, що «тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зробив наступні висновки: «Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Всупереч наведеним положенням процесуального закону та висновками Верховного Суду суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обмежився лише загальним посиланням на тісний матеріальний зв`язок справи №490/3194/21 зі справою № 490/1147/21. При цьому суд не навів достатнього та переконливого обґрунтування, чи достатньо зібраних по справі, яка переглядається, доказів для встановлення та оцінки обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а також того, встановлення яких саме обставини при розгляді судом справи № 490/1147/21, в якій вирішуються можливість та порядок виділу в натурі частки із земельної ділянки, на якій розташовані домоволодіння сторін, впливатиме на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено (зокрема, факти, що мають преюдиційне значення) і в якій вирішується питання наявності (відсутності) перешкод у користування позивачкою жилим будинком через влаштування відповідачем басейну. Також колегія суддів звертає увагу на занадто тривалий час провадження у суді першої інстанції справи №490/3194/21, незважаючи на наявність наданих сторонами письмових доказів по справі, серед яких висновок експерта.

Наведене свідчить про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням положень процесуального закону, а тому її слід скасувати на підставі вимог пункту 4 статті 379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом судове рішення не змінювалось та не ухвалювалось нове, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2024 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 14 січня 2025 року