Справа №345/138/25
Провадження № 2-о/345/60/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Калуської міської ради, про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . Заяву мотивує тим, що він проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира належить йому на праві приватної власності.

ОСОБА_1 зазначає, що рішенням суду від 27.09.2022 року визначено місце проживання його дочки ОСОБА_4 разом із ним. Однак тривалий час матір дитини вчиняє психологічне і фізичне насильство проти позивача та його дочки, а саме вчиняє різноманітні погрози, принижує, ображає у нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження. Все це відбувається у присутності дитини. Під час зустрічі із матір`ю дочка страждає. Тому таке спілкування перешкоджає нормальному розвиткові дитини та породжує у неї ряд хвороб.

Так, 24.06.2024 року о 08.10 год. ОСОБА_2 , стосовно якої 24.06.2024 року винесено терміновий заборонний припис серії АА 468916 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , порушила його, а саме прийшла за місцем його проживання і розпочала конфлікт.

06.09.2024 року близько 07.00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , умисно вчинила дії психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 у формі приниження та залякування фізичною розправою, що викликало у нього побоювання за свою безпеку, спричинило емоційне невпевненість та завдало шкоди його психічному здоров`ю. Окрім цього, ОСОБА_2 07.09.2024 року близько 19.55 год. за адресою АДРЕСА_1 не виконала вимогу термінового заборонного припису серії АА №639491 від 06.09.2024 року, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 днів, та в межах строку дії припису почала контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Через ці протиправні дії ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Після цього ОСОБА_2 своєї поведінки не змінила, продовжує вчиняти скандали, вживаючи при цьому нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою. Отже, дії ОСОБА_2 (приниження, переслідування, постійні образи, залякування, побої) викликають у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку дитини. Тому заявник вважає, що до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис, а саме просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на неї наступні обов`язки на строк 6 місяців, а саме:

- заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 ;

- заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms-повідомлення) з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заяву про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 підтримує, просить суд її задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її та представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема подружжя.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.3).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.09.2022 року (а.с.4-6) визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини.

При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо.

Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14).

Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А. проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко ОСОБА_7 та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї.

Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Матеріалами справи встановлено, що за фактом систематичного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.07.2024року (справа №345/3879/24) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 24.06.2024 року о 08 год. 10 хв. ОСОБА_2 , стосовно якої 24.06.2024 року винесено терміновий заборонний припис серії АА 468916 про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , порушила його, а саме прийшла за місцем його проживання та розпочала конфлікт.

З постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.09.2024року (справа №345/5220/24) вбачається, що ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 07.09.2024 близько 19.55 год. за адресою АДРЕСА_1 не виконала вимогу термінового заборонного припису серії АА №639456 від 06.09.2024 року , а саме заборону в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів та в межах строку дії припису почала контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 . Окрім цього, ОСОБА_2 07.09.2024 близько 19.55 год. за адресою АДРЕСА_1 не виконала вимогу термінового заборонного припису серії АА №639491 від 06.09.2024 року, а саме заборону в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів та в межах строку дії припису почала контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.09.2024 року (справа №345/5160/24) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 06.09.2024 року близько 07.00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , умисно вчинила дії психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 у формі приниження та залякування фізичною розправою, що викликало у нього побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та завдало шкоди його психічному здоров`ю.

З комплексного психологічного дослідження, проведеного Калуським міським центром соціальних служб Калуської міської ради стосовно ОСОБА_3 , вбачається, що зі слів дитини було з`ясовано, що мати ОСОБА_2 вихованням та забезпеченням дочки не займалась, систематично словесно ображала, принижувала, конфліктувала, лаялась нецензурними словами, погрожувала їй та батьку. ОСОБА_6 переслідувала ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , не давала спілкуватися з друзями, вчиняла конфліктні ситуації в школі. Під час останнього такого конфлікту ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно колишнього чоловіка та своєї дочки. ОСОБА_6 увірвалась у помешкання, голосно кричала, погрожувала, шарпала, виривала з рук сумку дівчинки. Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої ОСОБА_4 , дівчинка проявляє страх, неспокій, має порушення сну. За результатами проведеного психологічного дослідження було рекомендовано нормалізувати середовище для зниження відчуття депресивних станів та надати психологічний захист для повернення базового відчуття безпеки дитини (а.с.12).

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується факт систематичного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно колишнього чоловіка ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_3 , що свідчить про наявність ризику повторного вчинення домашнього насильства. За таких обставин вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на неї обов`язків є обґрунтованими.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обмежувальний припис слід видати на строк 6 місяців.

Такий захід тимчасового обмеження прав є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі постраждалої.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст. ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 141, 259, 263-265, 350-1350-8 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву задоволити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , громадянки України.

Встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на неї наступні обов`язки на строк 6 місяців:

- заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_3 ;

- заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати sms-повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копію рішення направити до Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та в Калуську міську раду для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 на профілактичний облік.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16.01.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ