Справа № 541/2960/24
Номер провадження 2/541/213/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Морозовської О.А.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вище зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.

12 грудня 2002 року позивач та відповідач уклали між собою договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 900 м2, згідно якого відповідач продала, а позивач купила земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір сторони посвідчили на Миргородській Товарній біржі. Нотаріально договір не посвідчувався. Спірна земельна ділянка на даний час не зареєстрована у реєстрі нерухомості. Ця обставини позбавляє позивача можливості розпорядитися належною земельною ділянкою. Позивач росить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 900 м кв., згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 900 м кв. за адресою: АДРЕСА_2 , що укладений та посвідчений 12 грудня 2002 року на Миргородській Товарної біржі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи заперечувала (а.с. 51).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив та заперечень проти позову не надала.

Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданного Миргородською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № ПЛ 1042 земельну ділянка площею 900 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 . Вказане підтверджується наданою суду копією державного акту (а.с. 4).

Встановлено, що 12 грудня 2002 року між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2 з другої сторони на Миргородській Товарній біржі укладено договір купівлі-продажу реєстраційний № Т-244д за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 900 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості проданий за 800 гривень. Цей Договір зареєстрований на Миргородській Товарній біржі відповідно протоколу біржових торгів № 244 від 12 грудня 2002 року, на підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. Вищезазначена земельна ділянка належала продавцеві - ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданного Миргородською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № ПЛ 1042. Між сторонами угоди досягнуто згоди щодо істотних умов договору (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

За ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин (надалі ЦК 1963 року), договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 128, ст. 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин (надалі ЦК 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди

Відповідно до ст. 224 ЦК 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв станом на час укладання угоди, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Нормами Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди) встановлювалось, що сільські, селищні, міські Ради народних депутатів повинні забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (ст. 1 Декрету), у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року (діючого на момент посвідчення угоди) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно зі ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року (діючого на момент посвідчення угоди), встановлено, що громадяни України мають право продавати або іншими способам, відчужувати земельні ділянки, передані їм для цілей, вказаних у статті цього Декрету, без зміни їх цільового призначення. Договір купівлі - продажу або іншими способами відчуження земельної ділянки посвідчується у нотаріальному порядку і реєструється у сільській, селищній, міській раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно з п. 2 ст. 220 чинного ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3, зі змінами від 15 травня 1998 року № 15 «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності земельної ділянки. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 2.5 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 800,00 гривень. Покупець оплатив Продавцю вартість земельної ділянки, що вказана в пункті 2.5 цієї угоди (п. 3.2. Договору купівлі- продажу). Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє земельною ділянкою, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірну земельну ділянку і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки в судовому порядку не має.

При цьому, право відповідача на розпорядження предметом угоди купівлі продажу, підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

За таких обставинах суд вважає, що укладений між позивачем та відповідачем договір підлягає визнанню дійсним.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

12 грудня 2002 року позивач та відповідач уклали між собою договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 900 м2, згідно якого відповідач продала, а позивач купила земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір сторони посвідчили на Миргородській Товарній біржі.

Разом з тим, за положеннями ст.15 Закону України «Про товарні біржі», в редакції яка була чинною на час укладення договору, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Враховуючи ту обставину, що умови договору купівлі-продажу сторонами виконані і претензій один до одного вони не мають, договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України; ст.ст. 128, 153, 224; 227 ЦК України 1963 року, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 900 м кв., згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 900 м кв. за адресою: АДРЕСА_3 , що укладений та посвідчений 12 грудня 2002 року на Миргородській Товарної біржі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Вільха Дзержинського району Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя: О. А. Морозовська