УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/466/25

Провадження №2-з/712/7/25

16.01.2025 м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Канібора Сергія Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Черкаській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси 15.01.2025 звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Канібор Сергій Іванович із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Черкаській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, в якій просить:

вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відчужувати у будь-якій формі (в тому числі передавати до статутного фонду юридичної особи) транспортний засіб марка: NEOPLAN; комерційний опис: 117; тип ТЗ: загальний автобус; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; об`єм двигуна: 11022; колір: бежевий; рік випуску: 1988; реєстраційний номер: НОМЕР_3 та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даного транспортного засобу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що ОСОБА_1 як власник спірного транспортного засобу згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на підставі довіреності від 29.08.2024, посвідченої приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Могилевич Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 3183, уповноважив своїх знайомих ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), та які є подружжям, бути його представником в підприємствах, установах та організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, при вирішенні будь-яких питань, що його стосуватимуться, в тому числі органах патрульної поліції, органах національної поліції, органах нотаріату, сервісних центрах, страхових компаніях при вирішенні питань, пов?язаних з продажем або обміном, за ціну та на умовах на розсуд представників, та, у разі сплати ними державного мита або відповідного податку, по всіх питаннях, пов?язаних з страхуванням, внесенням змін до договору страхування та отриманням виплат по страхуванню, щодо спірного транспортного засобу. Для чого представникам надано право переганяти або транспортувати транспортний засіб до місця потреби з метою виконання вищезазначених повноважень, зняти з обліку та, в разі втрати, отримати дублікат реєстраційного документу в органах ДАІ, подавати від імені довірителя документи, заяви, розписуватися за нього, підписати відповідний договір, отримати виручені від продажу або обміну транспортного засобу належні довірителю гроші, виконувати всі дії, пов`язані з техоглядом, та переобладнанням транспортного засобу, сплачувати від мого імені необхідні платежі по податках і зборах, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, які будуть пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком до 29.09.2024. На початку вересня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про наміри повірених розпорядитись даним транспортним засобом виключно у своїх інтересах, у зв`язку з чим ОСОБА_1 прийнято рішення про скасування довіреності та припинення подальшої співпраці з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 06 вересня 2024 року дія довіреності була припинена. Однак, 06.09.2024 спірний транспортний засіб було відчужено одним представником довірителя ОСОБА_3 у власність іншого представника довірителя ОСОБА_2 . Як зазначено у заяві про забезпечення позову, укладаючи договір купівлі продажу транспортного засобу повірені особи ОСОБА_1 діяли не в його, а у власних інтересах, оскільки відповідно до частини 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Також у заяві про забезпечення позову зазначено, що після перереєстрації автобуса на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 неодноразово телефонував як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 з метою зустрітись та відновити становище, яке існувало до здійснення відповідачами незаконної угоди. Проте, останні на телефоні дзвінки не відповідали, а також видалили всі попередні переписки в месенджерах. 06 січня 2025 року на територію дитячого табору «OneCamp», за адресою Поляниця (ТК Буковель), вулиця Стаїще, 239 для зустрічі з ОСОБА_1 приїхала ОСОБА_4 , яка є працівницею ОСОБА_2 . Прохання зустрітись з ОСОБА_1 ОСОБА_4 отримала особисто від ОСОБА_2 , для того щоб дізнатись про подальші наміри ОСОБА_1 з приводу перереєстрації автобуса. ОСОБА_1 зазначив про те, що продаж автобусу був незаконний, та, що він буде звертатись до суду. У свою чергу, ОСОБА_4 , серед іншого, повідомила ОСОБА_1 про те, що наразі ОСОБА_2 активно шукає кому продати автобус, оскільки розуміє, що відносно цього майна можливі судові спори. До того ж, ОСОБА_2 раніше не мав досвіду бути власником автобуса та не має досвіду технічного обслуговування. Планів повертати незаконно перереєстроване майно в ОСОБА_2 немає. Посилаючись на те, що спірний транспортний засіб перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 , який має намір щодо його продажу, у ОСОБА_1 є обґрунтовані сумніви та ризики того, що наразі, або під час розгляду справи про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу, ОСОБА_2 може здійснити відчуження на користь третіх осіб вказаного майна, наслідком чого буде порушення майнових прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони в судове засідання щодо розгляду заяви про забезпечення позову не викликалися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У частині третій статті 150 ЦПК України закріплено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З системного аналізу положень ст. 150-153 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Інститутом забезпечення позову є сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалене тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Звертаючись з даною заявою про забезпечення позову, представник заявника просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відчужувати у будь-якій формі (в тому числі передавати до статутного фонду юридичної особи) транспортний засіб марка: NEOPLAN; комерційний опис: 117; тип ТЗ: загальний автобус; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; об`єм двигуна: 11022; колір: бежевий; рік випуску: 1988; реєстраційний номер: НОМЕР_3 та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даного транспортного засобу.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, представник ОСОБА_1 адвокат Канібор Сергій Іванович посилається на те, що предметом позову, який має намір ОСОБА_1 подати до суду до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Черкаській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу є вказаний транспортний засіб. Як зазначено в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 активно шукає кому продати спірний автобус, оскільки розуміє, що відносно цього майна можливі судові спори, планів повертати незаконно перереєстроване майно в ОСОБА_2 немає. Тому у разі не вжиття заходів забезпечення позову вказаний транспортний засіб може бути відчужений на користь третіх осіб, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19, арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у кожній справі, в якій йде мова про порушення права володіння своїм майном, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, на підставі викладеного вище, з урахуванням підстав та змісту заяви про забезпечення позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову балансу інтересам сторін, суд приходить до висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати дії пов`язані з відчуженням спірного транспортного засобу.

Вжиття зазначених заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачам в їх правах.

Відтак заяву представника ОСОБА_1 адвоката Канібора Сергія Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Черкаській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, належить задовольнити.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-261, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) адвоката Канібора Сергія Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Черкаській області (18023, м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21, ідентифікаційний код 43611933) про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу задовольнити повністю.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) відчужувати у будь-якій формі (в тому числі передавати до статутного фонду юридичної особи) транспортний засіб марка: NEOPLAN; комерційний опис: 117; тип ТЗ: загальний автобус; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; об`єм двигуна: 11022; колір: бежевий; рік випуску: 1988; реєстраційний номер: НОМЕР_3 та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даного транспортного засобу.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 та його представнику адвокату Канібору Сергію Івановичу, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Регіональний сервісному центру ГСЦ МВС в Черкаській області, для виконання.

Відповідно до ст. 12 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження», ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, починаючи з наступного дня після її прийняття.

Роз`яснити заявнику, що він повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову у відповідності до ч.4 ст. 152 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмова у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська