РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/2758/24

Провадження № 22-ц/4815/76/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач: АТ ?Українська залізниця? від імені якої діє: Регіональна філія ?Львівська залізниця? АТ?Українська залізниця?

відповідач : ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" від імені якої діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року, ухваленого в складі судді Ковалик Ю.А., дата складання повного тексту ухвали відсутня, у справі № 562/2758/24,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року АТ ?Українська залізниця? від імені якої діє: Регіональна філія ?Львівська залізниця? АТ?Українська залізниця?, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем, виконував обов`язки начальника виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Здолбунів" та згідно з висновками Державної аудиторської служби України здійснював затвердження актів ф. № 5-НП, що у свою чергу спричинило матеріальну шкоду АТ "Укрзалізниця" у вигляді вартості неоприбуткованого дизельного пального на суму 521 283, 03 гривень.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ "Укрзалізниця" 521 283, 03 гривень як вартість неоприбуткованого дизельного пального.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою АТ ?Українська залізниця? від імені якої діє: Регіональна філія ?Львівська залізниця? АТ ?Українська залізниця? до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Постановляючи ухвалу, суд виходив із того, що спір виник між господарським товариством та посадовою особою (керівником структурного підрозділу), стосується відшкодування збитків, заподіяних АТ "Укрзалізниця" діями ОСОБА_1 щодо неналежного виконання повноважень керівника, а тому відповідно до п.12 ч.1 ст.20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та передати справу для продовження розгляду до Здолбунівського районного суду Рівненської області.

Покликається на те, що в розумінні ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 161 ЦК України, п. 23 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" відповідач не є посадовою особою АТ "Укрзалізниця". Крім того, й пунктом 53 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 "Питання акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено, що посадові особи органів товариства - фізичні особи: голова та члени наглядової ради, правління, корпоративний секретар. Вимоги до посадових осіб товариства, обов`язки та їх відповідальність визначені законом.

Вважає, що сама по собі наявність у працівника організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, без входження його посади до керівних чи виконавчих органів управління юридичної особи, не може бути достатньою підставою для включення його до переліку посадових осіб АТ "Укрзалізниця".

Окрім цього, зазначає, що суд дійшов передчасного висновку щодо не підсудності йому даної справи через те, що системний аналіз вищевказаних правових норм дозволяє дійти висновку, що основними критеріями при визначенні кола посадових осіб, до яких може бути застосована норма, є, належність конкретної посади до органу управління (керівного, виконавчого, наглядового тощо) юридичної особи, в тому числі закріплення статусу посадової особи в статуті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що спір стосується відшкодування майнової шкоди, завданої підприємству під час виконання трудових обов`язків, і стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи виконувач обов`язків начальника ВСП «Локомотивне депо Здолбунів».

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, такі складові, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Пунктом 8 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною другою ст. 89 ГК України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Із системного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Зі змісту позовної заяви з`ясовано, що предметом спору є відшкодування збитків, завданих господарському товариству відповідачем під час здійснення ним своїх повноважень, як посадової особи начальника (керівника) депо виробничого структурного підрозділу "Локомотивне депо Здолбунів" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця".

Тому суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини є господарськими.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20), Верховного Суду у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в розумінні положення про виробничий структурний підрозділ "Локомотивне депо Здолбунів" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" та накази про виконання обов`язків (а.с. 25-35) на відповідача було покладено права та обов`язки, притаманні саме посадовій особі.

Тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Разом з тим згідно із п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд акцентує увагу на тому, що вирішення спору між сторонами процесуальним законом віднесено до юрисдикції Господарського суду Рівненської області.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали та підстав для її скасування.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про залишення заяви без розгляду судом постановлено з дотриманням норм процесуального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" від імені якої діє Регіональна філія "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 січня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.