ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1285/25 Справа № 200/3641/18 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях про стягнення коштів,

- за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях,

- за апеляційною скаргою Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

13.03.2018 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях про стягнення коштів, в якому позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь 5 234 267 грн. та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області, про стягнення коштів, задоволено частково.

Стягнуто з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5 152 798 гривень 00 коп., з ПДВ.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю останнього. .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

25.10.2024 року від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградськійобластяхапеляційна надійшла скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що право власності за гуртожиток є предметом судового розгляду з 2007 року по 2016 рік. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 року (набуло чинності 16.03.2016 року), справа № 0417/11754/2012 задоволено позов заступника прокурора Дніпропетровської області, визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення на нерухоме майно будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Позивачі по справі не є добросовісними набувачами в розумінні статей 388, 290 ЦК України. Вони зробили ремонт та здають ці приміщення в оренду, заробляють на цьому, а тому не має підстав для задоволення позову.

24.10.2024 року від Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури надійшлаапеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував рішення апеляційного суду. Так постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.01.2018 року було скасоване рішення місцевого суду та відмовлено у задоволенні позовних вимог по аналогічному позову.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційні скарги в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях Корольова Д.В., доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати й відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурор Дидюк Н.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати й відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційних скарг заперечував.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (т.3 а.с.224), у судове засідання не з`явилась, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 грудня 2009 го року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., за реєстр. № 6458, ОСОБА_2 придбав приміщення № 7 в будівлі гуртожитку літ. А-5, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування нерухомого майна від 24 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., за реєстр. № 579, ОСОБА_1 отримала в дар частину будівлі гуртожитку, а саме в будівлі гуртожитку літ. А-5 (цегла) на ІІ поверсі приміщення № 8 поз. 1-46, 1, 1, на 1V поверсі приміщення № 9 поз. 1-46, І, ІІ; на У поверсі приміщення № 10 поз. 1-44, 1, П, Місця загального користування на другому поверсі поз. І, II, на першому поверсі поз. І, ІІ, Ш, Г, V. Загальна площа 1968.9 кв. м.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., за реєстр. 3989, ОСОБА_2 набув право власності на приміщення № 1,1,2,3,4,5,6 будівлі гуртожитку літ. А-5 в підвалі приміщення, площею 10,1 кв. м, приміщення №1 поз. 1-5, 5а, площею 58,0 кв.м.; на /-поверсі приміщення № 2 поз. 1-19, 19а, 21, приміщення № 3 поз.1-7, приміщення № 4 поз. 1-6, приміщення №5 поз. 1,2 приміщення №6 поз. 1-3, тамбур поз. IV, загальною площею 622,0 кв.м. загальна площа всього складає 690,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, проспект Газети «Правда», будинок загальному користуванні: поз. ІІ, V-загальною площею 10,5 кв.м.

Позивачем ОСОБА_2 отримано технічні умови на електрозабезпечення об`єкта замовника № 1001 від 03.11.2008 року (50 кВт).

Загальна вартість робіт та послуг, що проводились у період з 2011 по 2016 р.р. складає 5 234 267 грн., що підтверджується висновком будівельно технічного дослідження від 26.09.2016 р.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2010 року, яке було залишено в силі Постановою Вищого господарського суду України від 27 січня 2011 року, визнано за Державою в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 02.04.2024, вартість невід`ємних поліпшень, проведених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 складає 5 152 798, 00 грн.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Але колегія суддів апеляційного суду погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Разом з тим, положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна.

На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції на підставі частини четвертої статті 390 ЦК України виходив з вартості будівельних робіт, які здійснено позивачем на поліпшення отриманого ним майна без установлення можливості відокремлення поліпшень, або суми, на яку збільшилась вартість будівлі.

Проте, всупереч положенням частини четвертої статті 390 ЦК України про право добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, суд не дослідив питання, чи забезпечили проведені в будівлі гуртожитку ремонтні роботи приріст ринкової вартості будівлі. Отже, стягнувши з відповідача суму коштів на проведення ремонтних робіт, суд неправильно застосував вказану норму права.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-389цс16.

Щодо добросовісності набування.

Позивачі отримали у власність кожен свою частину гуртожитку в той час коли справа розглядалась Господарським судом Дніпропетровської області, рішенням якого від 21 вересня 2010 року спірний гуртожиток було повернуто у власність держави.

Саме позивачі оскаржували зазначене рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Не дивлячись на вказану обставину, позивачі в період часу з 2011 року по 2016 рік, утримуючи у себе гуртожиток, використовуючи його (здаючи певні приміщення у оренду), зробили в ньому ремонт.

А тому, при таких обставинах, позивачі не довели, що вони не знали та не могли знати щодо спорів з приводу гуртожитку, тобто вони є добросовісними набувачами.

Щодо права на відшкодування суми, на яку збільшилася вартість майна.

Як вбачається з пункту 2 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи (т.3 а.с.50), станом на дату складання висновку експерта оціночна та ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 5 152 798, 00 грн.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що вартість невід`ємних поліпшень, проведених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 складає 5 152 798, 00 грн., що не відповідає дійсності, оскільки у висновку експертизи чітко зазначено, що ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 5 152 798, 00 грн.

Таким чином, для застосування положень ч.4 ст.390 ЦК України треба встановити не вартість ремонтно-відновлювальних робіт, а поліпшення, на яку збільшилась вартість будівлі.

Тож для задоволення позовних вимог не має правових підстав.

При таким обставинах апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях при поданні апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 4 404, 99 грн. (т.3 а.с.180, 214).

Дніпропетровською обласною прокуратурою за подання апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 5 285, 99 грн. (т.3 а.с.202).

Оскільки апеляційні скарги підлягають задоволенню, сплачений судовий збір підлягаю стягненню з позивачів у рівних частинах, а саме:

з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ) у розмірі 2202, 50 грн.;

з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, ) у розмірі 2642, 99 грн.;

з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ) у розмірі 2202, 50 грн.;

з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, ) у розмірі 2642, 99 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запоріжській та Кіровоградській областях та апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області, про стягнення коштів, залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути судовий збір:

з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ) у розмірі 2202, 50 грн.;

з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, ) у розмірі 2642, 99 грн.;

з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ) у розмірі 2202, 50 грн.;

з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, ) у розмірі 2642, 99 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 14.01.2025 року.

Судді: