Справа № 444/1339/24
Провадження № 2-о/444/98/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: про встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центральний, Кривошиїнського району, Томської області, російської федерації; встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центральний, Кривошиїнського району, Томської області, російської федерації, на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Центральний, Кривошиїнського району, Томської області, російської федерації. У 1960 році він разом із батьками переїхав на постійне проживання до с. Артасів, Львівської області. Заявник стверджує, що 07 грудня 1977 року ним був отриманий паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВВС Львівської області, а 17 лютого 1986 року - паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВВС Львівської області. 16.09.1978 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 21.05.1986 року шлюб був розірваний. Заявник зазначає, що З 1978 року по 1982 рік він працював в автобусному парку у м. Львові, у період з 1982 року по 1983 рік працював у пожежній охороні у м. Львові, а в 1995 - водієм на підприємстві «Пластмасфурнітура» у м. Львові. Також, ОСОБА_1 зазначив, що він не обміняв вчасно паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на паспорт громадянина України, та втратив його. У зв`язку з чим, 06.02.2024 року він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про перевірку належності до громадянства України у відповідь отримав лист Головного управління ДМС у Львівській області № В-171/6/4601-24/4601.05/2844-24 від 23.02.2024, де вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала або на 13.11.1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР. Та вказано, що згідно з обліками Головного управління відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон стосовно його відсутні. Отже, встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, та встановлення особи необхідне ОСОБА_1 для подальшого звернення до Державної міграційної служби України з заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом громадянина України. Тому заявник просить вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Жовківського районного суду м. Львова від 02.04.2024 року відкрито провадження у справі.

Заявник та його представник в судове засідання не прибули, однак надали заяви з проханням слухати справу у їх відсутності. Заявлені вимоги підтримують, просять такі задоволити.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не прибув, однак подав до суду письмові пояснення (а.с. 98-102). Просить в заяві ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у поясненнях.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Центральний, Кривошиїнського району, Томської області, російської федерації. Відповідно до пояснень заявника наданих ним у судовому засіданні 20.08.2024 року він у 1960 році разом із батьками переїхав на постійне проживання до с. Артасів, Львівської області, де проживав по АДРЕСА_1 і продовжує проживати за вказаною адресою. З 1978 року по 1982 рік він працював в автобусному парку у м. Львові, а з 1982 року по 1983 рік працював у пожежній охороні у м. Львові. Вже у 1991 році працював водієм на підприємстві «Пластмасфурнітура» у м. Львові.

Як вбачається з копії відповіді ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 07.08.2023 року на адвокатський запит (а.с.4), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 07.12.1977 отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВВС Львівської області та 17.02.1986 отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВВС Львівської області.

Згідно копії будинкової книги (а.с.9-11) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 07.12.1977 та паспорт НОМЕР_2 , виданий 17.02.1986, з грудня 1977 року по теперішній час (за виключенням періоду з 17.01.1986 по 17.02.1986) прописаний за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки Артасівського старостинського округу Куликівської селищної ради Львівської області від 12.10.2023 р. ОСОБА_1 , 1957 р.н. дійсно з 17.02.1986 р. зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 (а.с.19).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: Україна Львівська область, Жовківський район, с. Артасів, паспорт: НОМЕР_1 , Нестерівським РВВС Львівської області, 16 вересня 1978 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ., а 21 травня 1986 року шлюб був розірваний (а.с. 6-7).

Як вбачається з копії вироку Жовківського районного суду Львівської області від 15 січня 2013 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, громадянина України засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік. (а.с. 88-89).

У відповідності до ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 24.01.2014 року ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у зв"язку із закінченням іспитового терміну, що видно з копії ухвали (а.с.89-90).

На адвокатський запит Департаментом інформаційно аналітичної підтримки Національної поліції України надано фотозображення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявне в інформаційно телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (а.с. 83-84).

Окрім того, в матеріалах справи наявний акт підтвердження від 08.10.2024 року, складений комісією у складі: старости Артасівського старостинського округу Куликівської селищної ради Нос Наталії Василівни, сусідів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з фотозображенням ОСОБА_1 (а.с.91).

06.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про перевірку належності до громадянства України, що видно з копії заяви (а.с.20).

Листом Головного управління ДМС у Львівській області № В-171/6/4601-24/4601.05/2844-24 від 23.02.2024 року, ОСОБА_1 вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала або на 13.11.1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР. Та зазначено, що згідно з обліками Головного управління відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон стосовно ОСОБА_1 відсутні, що видно з копії листа (а.с. 21)

При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р.№ 215/2001 (далі Порядок), - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та проте, що за станом на 24серпня 1991року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Відповідно до п.п. 6 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, - заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Як зазначає Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07. 2002 року № 15-рп/20002 обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Отже, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази, у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактів постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та його особи.

Керуючись статтею 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263, 264, 268, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву задоволити.

Встановити юридичний факт, а саме: встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Центральний, Кривошиїнського району Томської області, російської федерації.

Встановити юридичний факт, а саме, факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Центральний, Кривошиїнського району Томської області, російської федерації на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15 січня 2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.