ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Чернівці

Справа № 727/1543/24

Провадження № 22-ц/822/97/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2024 року, головуючий у І-й інстанції - Бойко М.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 з вересня 2023 року навчається на денному відділенні групи ЕТ-21 2 курсу Чернівецького індустріального фахового коледжу Міністерства освіти і науки України, термін навчання - до 30.06.2026 року. На даний час позивачеві виповнилося 18 років, але, будучи студентом, він потребує постійної матеріальної допомоги, що пов`язано із проживанням у гуртожитку, придбанням підручників та канцелярських товарів. Також йому необхідні кошти на гармонійний розвиток, одяг, продукти харчування, засоби гігієни, лікування, проїзд у міжміському та міському транспорті. Проте, добровільно відповідач, який є його батьком та має таку можливість, взагалі не допомагає, а забезпечує усім необхідними його лише мати.

Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання у розмірі 7 000 грн щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову, з 12.02.2024 року, і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач навчається на бюджетній формі денного відділення групи ЕТ-21, 2 курсу Чернівецького індустріального фахового коледжу МОН України, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися, тому потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, отримання позивачем стипендії, ненадання останнім при зверненні до суду з позовом доказів на підтвердження витрат, які здійснюються ним у зв`язку з навчанням, обов`язок обох батьків брати участь у матеріальних витратах дитини, дійшов висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 4 000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення дитиною навчального закладу, але не більше як до досягнення ОСОБА_1 23 років, що забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. і не стане тягарем для останнього.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2024 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню, оскільки судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкового рішення.

Вважає, що враховуючи його потреби на час навчання, доцільним слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 7 000 грн. Вказаний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для його забезпечення на час навчання до 30 червня 2026 року та його гармонійного розвитку, а також буде посильним для його батька ОСОБА_2 , враховуючи матеріальний стан відповідача.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є недостатнім, враховуючи постійне зростання цін на усі види продуктів харчування, одяг, взуття, підручники, канцелярське приладдя, лікарські засоби, без яких неможливо обійтися та забезпечити життєдіяльність та навчання.

Дружина батька при бажанні завжди зможе знайти собі роботу, батьки відповідача отримують пенсію та мають право на відповідну соціальну допомогу, а також мають можливість підробітку. У матері позивача, яка далеко від рідного дому, не має такої можливості, її заробітна плата не дає їй можливості надавати йому матеріальну допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що визначений розмір аліментів є достатнім для придбання канцелярії та забезпечення позивача продуктами харчування тощо.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, відзиву на апеляційну скаргу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками його є: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2006 року ( а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.03.2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №32 від 27.03.2007 року (а.с.13)

Відповідно до довідки від 04.04.2022 року №7726- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

З довідки, виданої Чернівецьким індустріальним фаховим коледжем, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є студентом денного відділення групи ЕТ-21, 2 курсу Чернівецького індустріального фахового коледжу МОН України, термін закінчення навчального закладу 30.06.2026 року( а.с.12)

Згідно з довідкою про доходи № 4 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області від 10.01.2024 року ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 працює у відділенні поліції №5 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, займаючи посаду поліцейського водія, та з липня 2023 року по грудень 2023 року йому нараховано 135 517, 00 грн, з яких сплачено аліменти у розмірі 38 438, 86 грн. Загальна сума його доходу за період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року за винятком податків, зборів та аліментів складає 146 534, 64 грн ( а.с.20).

Відповідно до довідки про доходи від 26.09.2024 року ОСОБА_2 працює у Головному управлінні Національної поліції в Дніпровській області з 07.11.2015 року до теперішнього часу, загальна сума його доходу за період з 1 квітня 2024 року по 30 вересня 2024 року становить 225 332, 26 грн.

З довідки про доходи, виданої Чернівецьким індустріальним фаховим коледжем від 1.01.2024 року №5, вбачається, що ОСОБА_1 з вересня 2023 року по грудень 2023 року отримав стипендію у загальному її розмірі 7 720,00 грн (а.с.21).

Довідкою про доходи матері позивача ОСОБА_4 підтверджується, що вона працює у ФОП ОСОБА_5 та отримала за період з серпня 2023 року по грудень 2023 року дохід у розмірі 24 388 грн ( а.с.22).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 06.10.2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 06.10.2018 року, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_2 ( а.с.83 зв).

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_5 від 04.12.2018 року (а.с.83).

З довідок №1240- від 02.09.2022 року, №1240- від 30.08.2022 року, №1240- від 30.08.2022 року, №1240- від 02.09.2022 року, №1240- від 02.09.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , мати відповідача ОСОБА_10 , батько відповідача ОСОБА_1 , син відповідача ОСОБА_9 , дружина відповідача ОСОБА_8 фактично проживають/перебувають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 84-86).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначене також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення з батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Аналіз наведених норм права Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (ст.ст. 76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується.

Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (матір), до яких пред`явлений позов.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є студентом денного відділення групи ЕТ-21, 2 курсу Чернівецького індустріального фахового коледжу МОН України, термін закінчення навчального закладу - 30.06.2026 року.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 на час звернення до суду і розгляду справи досягнув повноліття, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, який є батьком позивача, зобов`язаний надавати йому допомогу до завершення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, та визначив її у розмірі 4 000 грн щомісячно.

Позивачем не доведено наявність підстав та можливостей відповідача для стягнення таких аліментів на його утримання у більшому розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є недостатнім, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом першої інстанції враховано, що на утриманні відповідача на даний час перебуває дитина від другого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено потребу у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням у розмірі 7 000 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про витрати позивача на навчання, підручники, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Отже, врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, матеріальний стан платника аліментів, витрати позивача, пов`язані із навчанням, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 4 000 грн щомісячно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з такими.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк