Справа № 570/5033/24
Номер провадження 2/570/281/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Карпяк С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ПСП "Нове Життя"; третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання права на нерухоме майно та виділення земельної частки (паю), -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на земельну частку (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектари в межах території Великоомелянської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Нове життя», але не може отримати цю земельну ділянку, оскільки його право заперечується відповідачем Великоомелянською сільською радою Рівненського району Рівненської області. За наведеного він вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право на зазначену земельну частку (пай), та зобов`язати Великоомелянську сільську раду Рівненського району Рівненської області виділити зазначену ділянку в натурі (на місцевості).

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити.

Представник Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви наявної в матеріалах справи просить підготовче судове засідання проводити без її участі, не заперечує проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду. Проти задоволення позову заперечує. В наступне судове засідання не з`явилася. Про час розгляду справи повідомлялася належним чином. Від сторони не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи про слухання справи у її відсутності.

Подали відзив на позовну заяву. Позов не визнають. Зазначають, що за змістом ст. 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акту.

Аналогічна позиція викладена у статтях 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

На підтвердження факту членства у ПСП «Нове Життя» на момент паювання позивачем подано копію трудової книжки. Проте, записи у трудовій книжці лише свідчать про перебування позивача у трудових відносинах із зазначеним підприємством. Відтак не можуть бути доказом для підтвердження факту членства у ПСП «Нове Життя». Твердження позивача, що на момент паювання земель та отримання Державного акту на право колективної власності на землю ОСОБА_1 був членом сільськогосподарського підприємства - хибне.

Жодних доказів про перебування в трудових відносинах громадянина ОСОБА_1 з КСП «Нове Життя» з 1994 року та на час розпаювання не надано. Відповідно до ст.51 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

- громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

- громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

На момент виникнення права Позивача на земельну частку (пай), рішення про передачу земель у колективну власність приймала Грушвицька сільська рада Рівненського району Рівненської області. Відповідно до Рішення Грушвицької сільської ради, землю було передано КСП «Нове життя» на підставі державного акта на право колективної власності передбачені площі передано громадянам згідно списку, право на землю яких підтверджується сертифікатом. Крім цього, звертають увагу суду, що процес розпаювання земель тривав з 1995 по 1996 роки, відтак, якщо Позивач вважає, що його право порушене, він мав змогу звернутись до суду у передбачені Цивільним Кодексом України строки позовної давності.

Разом із тим, дії КПСП «Нове життя» щодо включення його до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельний пай, не отримавши Сертифікат, сам Позивач не оскаржував та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося. Член КСП, якого було включено у список, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю або в додатковий список, якому не видано сертифікат на земельну частку (пай), мав би реалізувати свої права щодо захисту права на земельну частку (пай) під час проведення розпаювання та видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку на видачу Сертифікатів. Також вказали на пропуск позивачем строків позовної давності. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

Представник ПСП «Нове життя» в судове засідання не з`явився. Заяв та клопотань від представника не надходило. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання, представник відповідача є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в судове засідання не з`явився. Згідно до поданої заяви просить справу розглядати без його участі.

Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 1986 року по 1994 рік працював в ПСП «Нове життя» (яке є правонаступником колгоспу «Нове життя»), був прийнятий в члени вищевказаного колгоспу 30 червня 1986 року, що підтверджується трудовою книжкою.

Колективне пайове сільськогосподарське підприємство «Нове життя» було реформоване в приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» 17 грудня 1999 року, рішення зборів уповноважених № 3 від 17 грудня 1999 року.

Згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Заяви про вихід із членства ПСП "Нове Життя" позивач не подавав, а тому його членство не припинялося.

Рішенням Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 38 від 14 грудня 1995 року було вирішено передати у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» для сільськогосподарського використання земельні ділянки загальною площею 2784,4 га, в тому числі: ріллі 2677,2 га, пасовищ 9,6 га, земель загального користування 97,6 га. Одночасно даним рішенням вирішено видати державний акт на право користування колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Нове життя».

При виготовленні державного акта серії РВ № 00003 від 05 лютого 1996 року, на виконання вимог вищевказаного рішення Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області, до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до вищевказаного державного акта, позивача було включено за № 184.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався як до уповноважених осіб ПСП «Нове життя», так і до уповноважених осіб сільської ради, однак з різних причин розгляд питання про виділення земельної частки (паю) відкладався. Враховуючи вищевикладене, для захисту своїх прав він вирішив звернутися до суду.

При прийнятті рішення суд зважає на наступні положення законодавства.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п.5 Закону України). Аналогічні положення в подальшому були затверджені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначено, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі(на місцевості).

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

При розгляді справ про визнання права особи на земельну частку (пай) судам необхідно з`ясовувати:

- наявність підстав для набуття такою особою членства в колективному сільськогосподарському підприємстві (кооперативі, акціонерному товаристві), чи відбулося таке набуття фактично з врахуванням того, що перебування особи в трудових відносинах з підприємством не означає автоматичного набуття членства в ньому;

- наявність передбачених законом підстав для набуття особою права на земельну частку (пай), зокрема факт членства особи в колективному підприємстві на момент отримання ним правовстановлюючого документа на землю;

- дату видачі колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, акціонерному товариству) акта на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

При неможливості надати такій особі земельну частку(пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.

Ураховуючи зміни, які відбудились в законодавстві в сфері регулювання питання щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, пріоритетне застосування мають саме відповідні норми, які діють з 01 січня 2019 року. Натомість, визначені у наведеній Постанові Пленуму Верховного Суду України роз`яснення (рекомендації) не в повній мірі відповідають діючому (оновленому) законодавству України.

Отже, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

У нашому випадку встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах та був членом ПСП «Нове життя», доказів про виключення його з членів ПСП «Нове життя» станом на час розпаювання земель немає. Позивач набув право на земельну частку (пай), адже був включений до відповідного списку як додатку до Державного акта про право колективної власності на землю. З цього часу право позивача не оспорювалося та припинено не було.

Надалі суд звертає увагу на наступне.

Станом на час подання позову до суду, відкриття провадження по справі та її розгляду в суді першої інстанції вже діяв Закон України № 2498-VIII, яким внесені зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі - Закон України № 899-IV).

Статтею 14-1 Закону України № 899-IV (яка діє з 01 січня 2019 року) встановлено новий порядок використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства та визначено організацію розподілу земель, що залишилися у колективній власності, яку здійснюють виключно сільські, селищні, міські ради на території якої такі землі розташовані.

Відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України (який є чинним з 01 січня 2019 року) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Тобто, вказаним законодавством оновлено та конкретизовано порядок використання земель зазначеної категорії та відповідно єдиною підставою для виділення таких земельних ділянок в натурі (на місцевості) після 01 січня 2019 року є рішення територіальної громади (в особі відповідної сільської, селищної, міської ради).

Суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде прийняття рішення про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектари в межах території Великоомелянської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Нове життя», та зобов`язання Великоомелянську сільську раду Рівненського району Рівненської області виділити позивачеві земельну частку (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектари в межах території Великоомелянської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області.

Адже саме такий спосіб захисту права позивача узгоджується з правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.09.2022 р., справа № 530/467/19.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

При розгляді справи встановлено, що порушення прав позивача є триваючим.

Згідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 р. справа № 383/993/18 (провадження № 61-5798св20), право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Аналогічна позиція висловлена у справі № 181/257/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року.

Таким чином доводи представника сільської ради про наявність підстав для застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу.

Щодо судових витрат.

Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачів на його користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ПСП "Нове Життя"; третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання права на нерухоме майно та виділення земельної частки (паю) - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,23 (три цілих двадцять три сотих) умовних кадастрових гектари в межах території Великоомелянської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності КПСП «Нове життя», та зобов`язати Великоомелянську сільську раду Рівненського району Рівненської області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 3,23 (три цілих двадцять три сотих) умовних кадастрових гектари в межах території Великоомелянської об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області (, вул. Шевченка, 79, с. В. Омеляна Рівненського району Рівненської області).

Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове Життя» (, вул. Центральна с. Грушвиця-Перша Рівненського району Рівненської області).

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (, вул. Київська, 10, м. Рівне Рівненської області).

Суддя Красовський О.О.