Справа №461/3257/22 Головуючий у 1 інстанції:Кротова О.Б.
Провадження №22-ц/811/2706/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретарка: Псярук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Кротової О.Б. від 16 серпня 2024 року у справі за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий лист №461/3257/22 виданий Галицьким районним судом м. Львова 26.05.2023 року на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року по справі №461/3257/22, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31 149,50 грн за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що всі зобов`язання, які виникли з укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору №LVH9GR від 02.09.2008 року з подальшими змінами та доповнення, припинились в момент реєстрації за AT КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з 03.10.2016 року. Отже, всі вимоги банку після 03.10.2016 року, що стосуються його зобов`язань по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року з подальшими змінами та доповненнями є недійсними. Зазначає, що оскільки між банком та ОСОБА_1 були завершено позасудове врегулювання питання щодо погашення заборгованості, а тому, будь-які наступні вимоги банку до нього в тому числі і стягнення відсотків є недійсними. Так, банк позбавлений права на звернення до виконання виконавчого листа та відповідно на стягнення з нього будь-яких коштів. В межах відритого за вказаним виконавчим документом виконавчого провадження ПАТ КБ «ПриватБанк» може стягнути з ОСОБА_1 розмір заборгованості за кредитним договором № LVH9GR від 02.09.2008 року в подвійному розмірі. Оскільки, ПАТ КБ «ПриватБанк» набув у власність предмет іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, а отже в силу приписів ч. 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Тобто, у разі вчинення будь-яких дій в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа існує ймовірність подвійного стягнення заборгованості, а саме за рахунок набуття у власність майна яке було передано в іпотеку, а також стягнення борг, в грошовому виразі. Отже, ОСОБА_1 двічі притягнуть до відповідальності за одне і те саме порушення зобов`язання, а саме за невиконання зобов`язань по Кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року. Не зважаючи на приписи ст. 61 Конституції України ПАТ КБ ПРИВАТБАНК виживає заходи щодо подвійного стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за тілом кредиту, хоча заборгованість у повному обсязі стягнута за тим самим кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання. Таким чином, оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по Кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 роки виконані внаслідок набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки, отже зобов`язання ОСОБА_1 припинились, що випливають з умов даного кредитного договору.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 3, 260, 369, 432 ЦПК України, ст.ст. 526, 546, 575, 591, 1049 ЦК України, ст.ст. 1, 33 Закон України «Про іпотеку», постанову Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 520/1466/14-ц, постанову Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 2-4671/11, постанову Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 761/17280/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 921/107/15-г/16, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року у справі №461/3257/22 стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31 149,50 грн за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2481 грн судового збору. На виконання зазначеного рішення 26.05.2023 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/3257/22, яким звернуто стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» до виконання у Галицький ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ. На даний час виконавчий лист перебуває на виконанні (ВП №72298742). Встановлено, що виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року було забезпечено договором іпотеки з наступними змінами та доповненнями, який було укладено 10.05.2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., зареєстрований в реєстрі за № 4480. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_1 передав в заставу (іпотеку) належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №81428047 від 28.02.2017 року, за стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» 03.10.2016 року зареєстровано державним реєстратором ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі зазначеного вище договору іпотеки. Тому, суд прийшов до висновку, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року у справі №461/3257/22 не виконане, тобто існував матеріальний обов`язок боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року. Судом не встановлено обставин щодо помилкової видачі виконавчого листа у цивільній справі №461/3257/22 чи відсутності обов`язку у боржника ОСОБА_1 перед стягувачем. Також судом не встановлено інших підстав, передбачених ст.432 ЦК України, для визнання виконавчого листа, виданого 26.05.2023 Галицьким районним судом м.Львова на виконання рішення Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2022 у справі №461/3257/22 таким, що не підлягає виконанню, відтак у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд (заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив:

визнати виконавчий лист № 461/3257/22 виданий Галицьким районним судом м. Львова 26.05.2023 року на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року по справі № 461/3257/22, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31 149,50 грн за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви покликався на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2022 ухвалено рішення, яким стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29.25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31149,50 грн, за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008. На виконання зазначеного рішення, Галицьким районним судом м. Львова 26.05.2023 року було видано виконавчий лист №461/3257/22. На підставі вказаного виконавчого листа, державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марчишином Ю.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72298742. Зазначав, що виконання зобов`язань по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 було забезпечено договором іпотеки з наступними змінами та доповненнями, який було укладено 10.05.2007 між ним та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., зареєстрований в реєстрі за №4480. Згідно умов договору іпотеки він передав в заставу (іпотеку) належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» звернув стягнення на передане в іпотеку майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом набуття права власності на вказану квартиру та відповідно зареєстрував за собою право власності. Таким чином, вважає, що всі його зобов`язання, які виникли з кредитного договору №LVH9GR від 02.09.2008 з подальшими змінами та доповненнями припинились в момент реєстрації за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки. Окрім цього, вказує, що припинення його зобов`язань перед стягувачем підтверджується рішеннями судів, які мають преюдиційне значення. Так, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.12.2019 по справі №461/833/16-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Вказане рішення мотивовано тим, що банк позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору, виконання якого було забезпечено договором іпотеки. Оскільки між банком та відповідачем було завершено позасудове врегулювання питання щодо погашення заборгованості, а тому, будь-які наступні вимоги банку до відповідачів є недійсними. Окрім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі №466/4143/20 від 10.06.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Західного Головного Регіонального Управління АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тертичної Е.В., третя особа ТзОВ «СІНФОР» про визнання договору іпотеки, кредитного договору та зобов`язань припиненими, позовні вимоги задоволені. Вказаним рішенням припинено зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором №Є/V 2867 від 10 травня 2007 року з наступними змінами та доповненнями, Договором на видачу траншу №Є/V 2867/1 від 11 травня 2007 року, Договором на видачу траншу №Є/V 2867/2 від 01 червня 2007 року, Договором на видачу траншу №Є/V 2867/3 від 12 червня 2007 року, укладеними між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Західне Головне Регіональне Управління» АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із його виконанням. З огляду на наведене, вважав, що його зобов`язання перед кредитором АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором виконані повністю, відтак виконавчий лист №461/3257/22, виданий 26.05.2023 Галицьким районним судом м. Львова, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 року у справі №461/3257/22 стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 01.03.2020 року по 13.05.2022 року у розмірі 1064,94 доларів США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2022 року складає 31 149,50 грн за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 року. Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2481 грн судового збору.

На виконання зазначеного рішення 26.05.2023 року Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №461/3257/22, яким звернуто стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» до виконання у Галицький ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ. На даний час виконавчий лист перебуває на виконанні (ВП №72298742).

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 року було забезпечено договором іпотеки з наступними змінами та доповненнями, який було укладено 10.05.2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» та посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., зареєстрований в реєстрі за №4480.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_1 передав в заставу (іпотеку) належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , в якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань за зазначеним кредитним договором.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №81428047 від 28.02.2017 року, за стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» 03.10.2016 року зареєстровано державним реєстратором Тузяком П.Т. право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі зазначеного вище договору іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.06.2020 у справі № 520/1466/14-ц, зазначив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року винесеній у справі № 2-4671/11.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотека є видом застави (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Вказані правові висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного, слід вказати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, оскільки належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 у справі №461/3257/22 станом на даний час виконане суду не надано.

Тобто доказів, що матеріальний обов`язок боржника ОСОБА_1 перед стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008 припинився немає.

Щодо доводів ОСОБА_1 на рішення судів, які мають преюдиційне значення у розгляді цієї заяви, то такі не заслуговують на увагу.

Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2019 по справі №461/833/16-ц у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.06.2024 по справі №466/4143/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Західного Головного Регіонального Управління АТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тертичної Е.В., третя особа ТзОВ «Сінфор» про визнання договору іпотеки, кредитного договору та зобов`язань припиненими задоволено частково, визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договорами укладеними між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії «Західне Головне Регіональне Управління» АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку із його виконанням. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2024 по справі №466/4143/20 рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 червня 2024 року залишити без змін, рішення суду набрало законної сили 05.12.2024.

Однак, предметом спору у зазначених вище справах є Кредитний договір №Є/V 2867 від 10 травня 2007 року з наступними змінами та доповненнями, Договір на видачу траншу №Є/V 2867/1 від 11 травня 2007 року, Договір на видачу траншу №Є/V 2867/2 від 01 червня 2007 року, Договір на видачу траншу №Є/V 2867/3 від 12 червня 2007 року, а у даній справі розглядається питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором №LVH9GR від 02.09.2008.

Варто зазначити, що можливо реєстрація права власності на згадану вище квартиру АДРЕСА_1 і відбулася за Банком на підставі згаданого договору іпотеки, але доказів того, що по кредитному договору №LVH9GR від 02.09.2008 було повне чи часткове погашення, внаслідок такого звернення стягнення на квартиру, матеріали справи не містять.

Окрім цього, слід вказати, що відповідно до долученого заявником договору іпотеки від 10.05.2007 року №4481 згадана вище квартира була передана в іпотеку Банку як забезпечення і за кредитною угодою Є/V 2867 від 10.05.2007.

Відповідно належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що внаслідок реєстрації за банком права власності на квартиру було виконане зобов`язання згідно виконавчого листа, про визнання якого таким що не підлягає виконанню просить заявник, немає.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку відмовивши у задоволені заяви ОСОБА_1 , враховуючи те, що судом не встановлено обставин щодо помилкової видачі виконавчого листа у цивільній справі №461/3257/22 чи відсутності обов`язку у боржника ОСОБА_1 перед стягувачем (припинення грошового зобов`язання у зв`язку із його виконанням або з інших причин). Крім того, не встановлено інших підстав, передбачених ст. 432 ЦК України для визнання виконавчого листа, виданого 26.05.2023 Галицьким районним судом м. Львова на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2022 у справі № 461/3257/22 таким, що не підлягає виконанню.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід вважати безпідставною та залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра