УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 759/1426/22

провадження № 61-15198сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року у складі судді Кириленко Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Білич І. М., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог та судових рішень

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Святошинська РДА), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання відмови в приватизації незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що з 2007 року позивач є зареєстрованим та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . До квартири заселений на підставі ордера № 26/11/07-02 серії «АРМА».

17 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинської РДА із заявою про приватизацію жилого приміщення, ізольованої квартири АДРЕСА_1 .

25 березня 2021 року позивач отримав письмову відмову у приватизації. Відмова є незаконною, оскільки згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» (далі - розпорядження № 1112) будинок прийнято до сфери управління Святошинської РДА як житловий.

Будь-яких відомостей, що ізольовані квартири АДРЕСА_2 мали зареєстрований у визначеному порядку статус гуртожитку у відповідача відсутні. Згідно із затвердженим реєстром гуртожитків, які перебувають у державній, комунальній та колективній власності та розташовані на території Святошинського району міста Києва, такого гуртожитку немає. На квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для житлових будинків і житлових приміщень державного і громадського житлового фонду.

ОСОБА_1 , який зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житлові чеки не використовував.

Просив суд:

- визнати відмову Святошинської РДА у наданні дозволу ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 незаконною;

- зобов`язати Святошинську РДА вчинити дії з приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що згідно з ордером № 07/10/08 серії «АРМА», виданому Закритому акціонерному товариству «Холдингова компанія «АРМА» (далі - ЗАТ «ХК «АРМА»»), позивачу надано право на зайняття кімнати № 233, площею 26,0 кв. м, у гуртожитку АДРЕСА_3 , однак на час звернення з позовом інформація про розміщення гуртожитку у цьому будинку відсутня, тому немає підстав для приватизації цієї кімнати відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396.

Водночас згідно з розпорядження № 1112 будинок АДРЕСА_3 передано до сфери управління Святошинської РДА, однак квартиру позивачу та членам його сім`ї не надано, тому суд вважає, що під час ухвалення рішення про відмову у приватизації Святошинська РДА діяла на підставі та у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, тому немає підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд також зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для житлових будинків і житлових приміщень державного і громадського житлового фонду, колегія не приймає, оскільки згідно з ордером № 26/11/07-02 серії «АРМА» позивачу надано житлову площу в гуртожитку, а квартира, яку просить приватизувати позивач, належить юридичній особі. Згідно з довідкою ЗАТ «ХК «АРМА»» від 17 вересня 2012 року, дія ордера обмежена строком до 17 вересня 2016 року, про що у ньому міститься відмітка, що виключає право вимоги у позивача на приватизацію вказаного приміщення, оскільки відомостей про продовження дії ордера матеріали справи не містять (а. с. 21).

Доказів того, що квартира АДРЕСА_1 передана Святошинській РДА, матеріали справи не містять, та відповідно у останньої не має повноважень на розпорядження нею та передання її у власність позивачу, який не набував підстав для її заселення як квартири, а отримав лише ордер на поселення до житлової площі, що тимчасово використовувалася як гуртожиток до 17 вересня 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду визнала також безпідставними доводи щодо того, що позивач не мав підстав, визначених частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», для відмови у приватизації квартири, оскільки у пункті першому статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Законодавство України визначає правові основи приватизації державного житлового фонду та особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках після передачі таких гуртожитків у комунальну власність. Однак, зайняте позивачем житлове приміщення ніколи не мало статусу гуртожитку, не було зареєстроване як гуртожиток, а відповідно на таке приміщення не поширюється закон «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Спочатку позивач має захистити свої права шляхом спонукання органів місцевої влади до прийняття відповідних рішень з метою набуття відповідного статусу спірним приміщенням, а також його переходу у розпорядження Святошинської РДА від підприємства, якому вказані приміщення належали після їх побудови, а вже потім ставити питання відповідачу щодо розпорядження таким приміщенням та надання дозволу на його приватизацію.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для житлових будинків і житлових приміщень державного і громадського житлового фонду.

Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, передбачено, що переобладнання житлових будинків під гуртожитки вирішується з дозволу виконавчого комітету відповідної ради. Законодавство не допускає використання як гуртожитків приміщень у житловихбудинках, призначених для постійного проживання громадян.

Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15 лютого 1982 року № 259 «Про дозвіл виробничому об`єднанню «Київпромарматура» на тимчасове використання під гуртожиток житлової площі будинку АДРЕСА_4 » виробничому об`єднанню «Київпромарматура» дозволено до 1986 року, як виняток, тимчасово використати тридцять однокімнатних квартир з № 222 до АДРЕСА_5 , під гуртожиток для поселення спеціалістів Міністерства хімічного і нафтового машинобудування, які прибувають до міста Києва у відрядження для виконання робіт з реконструкції, переобладнання та випуску спеціальної арматури. У пункті 4 цього рішення визначено, що після ліквідації гуртожитку квартири АДРЕСА_2 необхідно відремонтувати та заселити їх згідно з Положенням про порядок надання жилої площі в Українській РСР.

Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації надає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Коли приміщення, пристосовані під гуртожиток, перестають ними бути, вони використовуються не як гуртожиток, а як звичайна жила площа для проживання малосімейних.

Оскільки відповідно до розпорядження № 1112 будинок прийнято до сфери управління Святошинської РДА як житловий, то заперечення відповідача щодо статусу житлового приміщення є безпідставними.

ОСОБА_1 , який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житлові чеки не використовував.

Позивач надав увесь необхідний перелік документів, тому у відповідача не було підстав для відмови у приватизації.

Ордер на заняття кімнати (квартири) АДРЕСА_1 у відособлене користування є чинним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнаний. Визнання квартири житловою відбулось уповноваженими державними органами шляхом проведення реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою.

Якщо суди погодилися із доводами відповідача, що житлове приміщення, яке займає позивач залишається у статусі гуртожитка, хоча відсутні будь-які докази такого статусу, то суди мали застосувати норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

У лютому 2023 року Святошинська РДА подала до суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Зазначає, щозгідно з ордером № 26/11/37- 02 серії «АРМА» позивачу надавалась житлова площа в гуртожитку, а квартира, яку просить приватизувати позивач, належала юридичній особі. Згідно з довідкою ЗАТ «ХК «АРМА»» від 17 вересня 2012 року дія ордера обмежена строком до 17 вересня 2016 року. Отже, спочатку має бути прийнято рішення про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 як гуртожитку в установленому законом порядку, надалі - про передання Святошинській РДА, і лише потім у відповідача виникне право на розпорядження такою квартирою.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 рокувідкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

Справа надійшла до Верховного Суду у листопаді 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 рокусправу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 рокузазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду: від 20 червня 2018 року у справі

№ 200/18858/16-ц; у постановах Верховного Суду: від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19, від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, від 04 серпня 2021 року у справі № 316//672/18, від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19, від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16, від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18).

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду, колегія суддів виходила з наявності протилежних

висновків щодо вирішення питання щодо відсутності / наявності підстав для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла у разі змінивласника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19 вказано, що «висновки суду щодо обґрунтованості відмови ОСОБА_1 у приватизації зумовлені лише відсутністю в останнього ордеру на зазначену квартиру. При цьому, апеляційний суд не надав жодної оцінки тому, що позивач вселився до квартири АДРЕСА_1 на підставі відповідного рішення міської ради, зареєстрований і постійно проживає в ній з 2005 року та несе витрати з її утримання, законність його проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19 (провадження № 61-1832св22) зазначено, що «позивач з дозволу та за ініціативою відповідача зареєстрований і проживає в однокімнатній квартирі з 2001 року, тобто на законних підставах, що відповідачем не оспорювалося. Спірна квартира виключена із числа службових розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2016 року № 642, належить до об`єктів приватизації, перелік яких визначений частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», і не входить до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, передбаченого частиною другою статті 2 вказаного Закону. При цьому преюдиційним судовим рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року у справі № 2-4359/10 встановлено, що позивачу ордер не було видано у зв`язку із тим, що відповідач не забезпечив йому видачу ордера на квартиру та проживання у ній на постійній основі, не дивлячись на необхідність виконання умов укладеного між ними трудового контракту та неодноразові звернення позивача. З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що порушене право ОСОБА_1 на приватизацію житла, в якому він проживає, зареєстрований та яким користується з дозволу відповідача з 2001 року, підлягає захисту».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження

№ 61-1311сво23) вказано, що «відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Отже, прийняття відповідного рішення належить виключно до компетенції відповідача та від дій позивача не залежить. У цьому випадку порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення. Таким чином, якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача».

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (частина друга статті 2 вказаного Закону).

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом (частина третя статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

У частині першій статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Цей Закон не поширюється на громадян, які:

1) проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом;

2) мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом;

3) мешкають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена, або яким немає можливості повернути колишнє жиле приміщення;

4) потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз;

5) проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на день набрання чинності цим Законом (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей) (частина третя статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб) (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, до яких відноситься: 1) відсутність у особи права на приватизацію; 2) заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

На переконання колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, не є підставами для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, зокрема, зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку). У зв`язку з такими змінами законодавство не вимагає від наймача отримання іншого ордера як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі. Якщо органи приватизації зволікають із винесенням певних адміністративних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації. Тому особа (особи), що має право на приватизацію займаного нею житла, не має захищати свої права шляхом попереднього ініціювання судових проваджень щодо прийняття органами місцевої влади відповідних рішень, які належать до їх компетенції згідно із законом та від дій позивача не залежать.

У справі, що переглядається суди встановили, що: відповідач на звернення позивача від 17 березня 2021 року відмовив у приватизації житлового приміщення з підстав того, що приватизація жилого приміщення в гуртожитку - ізольованої квартири суперечить чинному законодавству; інформація про розміщення гуртожитку у будинку АДРЕСА_3 до Святошинської РДА не надходила; відсутня інформація, що квартира № 233 передана до комунальної власності територіальної громади м. Києва; ордер № 07/10/08 серії «АРМА» виданий ЗАТ «ХК «АРМА»» на право зайняття кімнати № 233, площею 26,0 кв. м, у будинку (гуртожитку) АДРЕСА_3 , що не відповідає фактичному статусу зайнятої житлової площі.

Відмовляючи у позові, суди керувались тим, що відсутні докази того, що приміщення, яке просив приватизувати позивач, є гуртожитком, а також докази про передачу такого приміщення Святошинській РДА, за відсутності яких у відповідача немає повноважень на розпорядження цим приміщенням.

Апеляційний суд зазначив, що спочатку позивач має захистити свої права шляхом спонукання органів місцевої влади до прийняття відповідних рішень з метою набуття відповідного статусу спірним приміщенням, а також його переходу у розпорядження Святошинської РДА від підприємства, якому вказані приміщення належали після їх побудови, а вже потім ставити питання відповідачу щодо розпорядження таким приміщенням та надання дозволу на його приватизацію.

Водночас cуди встановили, що відповідно до розпорядження № 1112 будинок АДРЕСА_3 передано до сфери управління Святошинської РДА як житловий.

Колегія суддів вважає, що суди не врахували, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для житловихбудинків і житлових приміщень державного і громадського житлового фонду, оскільки весь житловий будинок прийнято до сфери управління Святошинської РДА. Позивач на законних підставах постійно проживає в спірній квартирі на підставі ордера на заняття кімнати (квартири) АДРЕСА_1 , та здійснено реєстрацію його місця проживання за вказаною адресою.

Разом із тим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 759/12172/22-ц (провадження № 61-10988св23) в аналогічній справі за позовом наймача квартири № 234 за цією ж адресою вказано: «Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні докази того, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_4, має статус «гуртожиток», а органом місцевого самоврядування дозволено приватизацію його жилих та нежилих приміщень, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1. Верховний Суд зазначає, що оскільки реєстрація прав власності на вказану будівлю, як на гуртожиток, не проводилась, а тому дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на нього не поширюється. Вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що органом місцевого самоврядування має бути прийнято відповідне рішення про реєстрацію квартири, яку просить приватизувати ОСОБА_1, в якості житлового приміщення у гуртожитку в установленому законом порядку, про її передачу Святошинській РДА, а лише потім у відповідача виникне право на розпорядження таким житлом.Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Ураховуючи наведене, безпідставними є доводи у касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду».

З огляду на зазначене колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 759/12172/22-ц (провадження № 61-10988св23).

Наявність різної правозастосовної практики щодо вирішення подібних спорів за однакових фактичних і правових обставин та у подібних правовідносин на рівні Верховного Суду зумовлюватиме ухвалення судами першої та другої інстанцій протилежних за змістом судових рішень, що свідчить про виключну правову проблему.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати (частина друга статті 403 ЦПК України).

Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Басараб Н. В., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними

у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (частина перша статті 402 ЦПК України).

Тому касаційна скарга розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Керуючись статтями 7, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 759/1426/22 за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання відмови в приватизації незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Призначити справу № 759/1426/22 до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді А. І. Грушицький

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

М. Є. Червинська