Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/249/25
Провадження № 2-з/711/1/25
У Х В А Л А

13.01.2025 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Позарецька С.М. за участю секретаря судового засідання Буйновської А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Чигрик Іриною Анатоліївною про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

10.01.2025 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чигрик Ірину Анатоліївну, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , придбаний 14.12.2012 та зареєстрований у Територіальному сервісному центрі МВС 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області на ім`я ОСОБА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ;

- у порядку поділу майна подружжя, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що складає 73335 грн. 00 коп., припинивши її право власності на частку у спільній сумісній власності з часу отримання компенсації;

- стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Чигрик Ірину Анатоліївну подала заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що спільним майном її та відповідача є автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано у Територіальному сервісному центрі МВС № 7141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області за її чоловіком, відповідачем у справі ОСОБА_2 .

Як зазначено, майно придбане ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Проте, при відчуженні транспортних засобів у територіальних сервісних центрах МВС згода подружжя не вимагається. Тому, існує досить висока ймовірність того, що відповідач може у будь-який момент здійснити відчуження спірного рухомого майна на користь інших осіб. На її думку, вказані вище обставини можуть значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач вважає придбаний транспортний засіб своєю особистою власністю.

На підставі ст.ст. 151, 152 ЦПК України, з метою забезпечення позову та недопущення незаконного продажу автомобіля, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано у Територіальному сервісному центрі МВС № 7141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області за ОСОБА_2 , а також заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо автомобіля вказаного вище автомобіля до набрання чинності рішенням у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зокрема, про стягнення компенсації вартості 1/2 частки вартості автомобіля у порядку поділу спільного майна подружжя, - подана до Придніпровського районного суду м. Черкаси 10.01.2025.

На час розгляду заяви про забезпечення позову, питання про відкриття провадження у справі ще не вирішене.

Слід зазначити, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 150 ЦПК України). Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90 гс 20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729 цс 19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88 цс 20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи доводи, що викладені у позовній заяві, ОСОБА_1 вказує, що відповідач одноособово користується автомобілем марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , та своїми діями позбавляє її права володіти та користуватися спірним автомобілем. Крім того, на її думку, відповідач не допускає можливості користування нею автомобілем та передачі їй документів і ключів, про що він їй і повідомив. Тож, відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні нею права на користування та володіння, що порушує її права.

Разом з тим, заявником не додано ні до заяви про забезпечення позову, ні до позовної заяви, доказів щодо належності саме відповідачу на праві власності автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Суд зауважує, що обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 76-83 ЦПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Слід звернути увагу заявника на те, що додана нею інформація з використанням програми «Автономера» щодо транспортного засобу за номером НОМЕР_2 , не містить відомостей про власника транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , а містить лише відомості про його технічні характеристики та відомості про накладені/ненакладені арешти.

Відсутність таких відомостей унеможливлює накладення арешту на вказане вище майно, оскільки накладення на нього арешту може призвести до порушення майнових прав власника майна, зокрема, у разі, якщо останній не бере участь у розгляді даної справи.

До того ж, позивачем заявлено позовні вимоги, зокрема, про стягнення з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 108, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що складає 73335 грн. 00 коп., а не про визнання права власності на вказаний вище автомобіль. Тобто, накладення арешту на вказане вище майно не співвідноситься з урахуванням права (інтересу), про захист яких просить заявник.

Отже, заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Суд також звертає увагу заявника на те, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Між тим, заявником не обґрунтовано необхідність, як на її думку, одночасного застосування саме цих двох заходів забезпечення позову, що є обов`язковим, враховуючи норми п.4 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

На підставі зазначеного вище та керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Чигрик Іриною Анатоліївною про забезпечення позову, - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 13.01.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька