справа № 370/350/24
головуючий у суді І інстанції Білоцька Л.В.
провадження № 22-ц/824/1716/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Коллект центр» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої заборгованість за договором позики № від 12 січня 2020 року у сумі 51 177 грн 53 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту з згідно заявки анкети на умовах пропозицій (оферти) на укладання електронного договору позики № від 10 лютого 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з максимальним лімітом у розмірі 20 000 грн у межах строку дії договору 36 місяців, зі сплатою відсотків за один календарний день на суму фактичного залишку 1,75 % та 638,75% річних.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс»» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договором позики № від 12 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за кредитним за договором позики № від 12 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09 січня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 81 299 грн 33 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 249 грн 99 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 77 049 34 коп., однак посилаючись на принципи розумності, співмірності та пропорційності представник позивача просить стягнути з відповідача 51 177 грн 53 коп.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект центр».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження виконання укладеного між сторонами договору позики, позивачем у справі не надано доказів виконання кредитором - ТОВ «Інфінанс» своїх зобов`язань за договором, оскільки не надано жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження перерахування коштів на користь ОСОБА_1 , а квитанція № 48407221 від 10 лютого 2020 року не є належним, достовірним та достатнім доказом на підтвердження таких обставин.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Коллект центр» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема апелянт посилається на те, що діюче законодавство України не містить вичерпного переліку первинних документів, проте Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає обов`язкові реквізити, які повинен містити будь-який первинний документ.

Апелянт вказує, що на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності заборгованості за договором позики до позовної заяви були додані документи, які місять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам діючого законодавства, щодо первинних бухгалтерських документів.

Щодо правової позиції відповідача.

Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

З відповіді №437891 від 06 лютого 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відповідач зареєстрований з 06 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадяни України зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Апеляційний суд направляв на зареєстровану адресу відповідача повідомлення разом з копіями ухвали про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, апеляційний суд здійснив виклик на телефонний номер відповідача, що наявний в матеріалах справи. Відповідно до телефонограми оператор мобільного зв`язку повідомив, що набраний номер не існує.

Також, апеляційним судом надіслано повідомлення разом з копіями ухвали про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів на електронну адресу відповідача, що наявна в матеріалах справи.

Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу.

Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, оголошення на сайті судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - кредитодавець, ТОВ «Інфінанс») та позичальником, яким є ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник) було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (далі - договір позики), шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частин 6 і 12 п. 1 статті 3, статті 12, п. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», частини 1 статті 205 ЦК України).?

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають.

Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора смс-відправлень.

Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей 641, 644 ЦК України.

Пунктом 1.1. договору позики встановлено, що товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно з Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka» (надалі - Правила), які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами.

Відповідно до п. 1.5. договору позики, загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 грн.

Пунктом 1.7. договору позики встановлено, що протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позики позичальнику надасться право користуватися кредитними коштами, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору позики та Правил.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року позичальником була оформлена заявка-анкета на отримання кредиту в рамках договору позики, щодо отримання другого траншу кредиту у розмірі 4 250 грн строком на 30 днів, яка була підписана позичальником електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

10 лютого 2020 року кредитодавцем була надіслана пропозиція надання другого траншу кредиту відповідно до заявки-анкети № від 10 лютого 2020 року у рамках договору позики (оферта) на наступних умовах:

розмір кредиту (траншу) - 4 250 грн;

строк користування кредитом (траншем) - 30 днів;

строк дії договору позики - 3 (три) роки:

відсоткова ставка 1,75 % за 1 день користування кредитом;

річна відсоткова ставка 638,75%;

загальна вартість кредиту становить: 2 231 грн;

реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%

10 лютого 2020 року позичальником був підписаний Акцепт оферти від 10 лютого 2020 року на отримання чергового траншу кредиту відповідно до заявки-анкети позичальника № від 10 лютого 2020 року в рамках договору позики на запропонованих умовах. Акцепт був підписаний позичальником електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Пунктом 4.11.1. Правил встановлено, що для електронних заявок з отриманням кредиту на банківську платіжну картку обов`язковою умовою отримання фінансового кредиту на банківську платіжну картку є надання товариству номеру такої картки.

Відповідно до п. 2.24. Правил банківська платіжна картка - пластикова картка міжнародної платіжної системи Visa або MasterCard, яка емітована банківською установою України та на відповідний картковий рахунок, що прив`язаний до банківської платіжної картки, здійснюється зарахування товариством фінансового кредиту позичальнику відповідно до умов заявки (електронної заявки), договору та цих Правил.

Пунктом 9.1. Правил встановлено, що товариство надає наступні кредити (транші) позичальнику за умови подання позичальником засобами ІТС електронної заявки, прийняття товариством рішення про надання наступного траншу кредиту, формування в особистому кабінеті оферти та акцептування позичальником оферти на отримання наступного траншу кредиту в рамках договору. Надання наступного траншу кредиту відбувається на банківську платіжну картку, реквізити якої зазначені в заявці (електронній заявці), або через Систему грошових переказів.

Відповідно до заявки-анкети № від 10 лютого 2020 року позичальником зазначено номер банківської картки на яку здійснюється зарахування товариством фінансового кредиту, а саме №596890.

Отже, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки.

Підписанням договору позики відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

На підтвердження перерахування другого траншу кредиту позивачем надано квитанцію за сплату №48407221 від 10 лютого 2020 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua).

Відповідно до цієї квитанції 10 лютого 2020 року о 16:55 був здійснений переказ кредитних коштів та зараховано 4 250 грн на картку № НОМЕР_1 (номер операції в системі iPay.ua - 48407221).

Тобто, сума кредиту у розмірі 4 250 грн була перерахована на платіжну картку, яка була зазначена відповідачем у заявці-анкеті на отримання другого траншу кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 4 250 грн, відповідач не надала жодних доказів про те, що платіжна карта № НОМЕР_1 їй не належить.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів отримання позики.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованість за договором позики № від 12 січня 2020 року у сумі 4 250 грн (тіло кредиту) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у заявці-анкеті № від 10 лютого 2020 року у рамках договору позики (оферта) зазначено основні умови кредитування, а саме: розмір кредиту (траншу) - 4 250 грн; строк користування кредитом (траншем) - 30 днів; строк дії договору позики - 3 (три) роки: відсоткова ставка 1,75 % за 1 день користування кредитом.

Відповідно до п. 1.2. договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору позики - 36 календарних місяців з дня підписання договору позики з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку №1 та додатку №2 до договору позики - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору позики - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку №1 та додатку №2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 до договору позики - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до п. 1.7 договору позики, протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та Правил.

Відповідно до п. 1.9 договору дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між сторонами.

Відповідно до п. 1.11 договору за продовження/ зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір розрізняє строк користування поточним кредитом (траншем), який становить 30 днів та строк дії договору - 36 місяці (3 роки), кредитодацець має право на стягнення з позичальника відсотків за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75 % в межах дії договору № з 10 лютого 2020 року (дата отримання коштів) по 10 січня 2023 року (дата станом на яку позивачем розраховано заборгованість).

Згідно з розрахунком позивача заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10 січня 2023 року становить 77 049 грн 34 коп. (4 250 грн *1,75%*1 036 днів).

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий

Звертаючись з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності просив стягнути заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» (10 січня 2023 року) у розмірі 46 927 грн 54 коп.

З огляду на встановлене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки розмір і порядок одержання процентів, період кредитування, установлено умовами договору, укладеного між сторонами.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за договором позики № від 12 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором позики № від 12 січня 2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Оскільки, ТОВ «Коллект Центр» одержало право (замість кредитодавця) вимагати від відповідача виконання всіх грошових зобов`язань за договором позики, право вимоги за яким передано, позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому розмірі 51 177 грн 53 коп., де: 4 250 грн - тіло кредиту, 46 927 грн 54 коп. - заборгованість за відсотками з 10 лютого 2020 року по 10 січня 2023 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на встановлене, апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» слід задовольнити, рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Щодо судових витрат на правову допомогу.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» заявило про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано:

договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року № 02-01/2023, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассісанс»;

прас-лист АО «Лігал Ассісанс», затверджений загальними зборами;

заявка на надання юридичної допомоги №535 від 02 січня 2024 року;

акт про надання юридичних послуг від 08 січня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг адвокатом послуг становить 17 000 грн, до якої входить:

надання усної консультації з вивченням документів: 2 години, вартість 1 години 1 500 грн, разом 3 000 грн;

підготовка пропозицій 2 години, вартість 1 години 2 000 грн, разом 4 000 грн;

складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 5 годин, вартість 1 години 2 000 грн, разом 10 000 грн;

Апеляційний суд зауважує, що такий вид послуги як підготовка пропозицій у прас-листі АО «Лігал Ассісанс» не вказана, вартість її не визначена.

З огляду на це, підстави для компенсації витрат у розмірі 4 000 грн за підготовку пропозицій - відсутні.

В іншій частині заявлених витрат надані позивачем докази є належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правову допомогу під час розгляду справи, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідачем, якому направлено позовну заяву, де зазначено про відшкодування витрат на правову допомогу, не заявлено про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 13 000 грн (17 000 грн - 4 000 грн) та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором позики № від 12 січня 2020 року тіло кредиту у розмірі 4 250 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 46 927 грн 54 коп., всього у розмірі 51 177 грн 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , місце знаходження: 01133 місто Київ, вулиця Мечнікова, будинок 3 офіс 306.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська