КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/780/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 23 лютого 2024 року

та на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 28 лютого 2024 року

у цивільній справі №755/2299/23 Дніпровського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

ОСОБА_1

про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 08 вересня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу. 06 жовтня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу № 209242040 від 31 травня 2022 року.

Згідно страхового акту № ЦВ/22/3661 заявлена подія є страховим випадком за полісом № 209242040 від 31 травня 2022 року, розмір страхового відшкодування становить 45 243, 69 грн. Оскільки позивач не згодний з розміром страхового відшкодування, то здійснив замовлення звіту про оцінку вартості матеріального збитку.

24 листопада 2022 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» перераховано позивачу страхове відшкодування у розмірі 45 243, 69 грн. Вважав, що страховою компанією занижено розмір виплати страхового відшкодування.

Крім того для повного відшкодування завданої транспортному засобу позивача шкоди відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом без врахування зносу) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також відшкодувати позивачу заподіяну позивачу моральну шкоду.

З огляду на наведене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути: з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 54 240, 75 грн, за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року пеню у розмірі 22 611,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 743, 88 грн, три відсотки річних у розмірі 1 399, 86 грн; з ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 65 084, 93 грн, франшизу у розмірі 1 300 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 54 240 грн 75 коп., пеню за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року у розмірі 22 611 грн 71 коп., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 743 грн 88 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 399 грн 86 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 65 084 грн 93 коп., у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 000 грн 00 коп., франшизу у розмірі 1 300 грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 818 грн 88 коп, витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 6 598 грн 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 730 грн 73 коп., витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 5 888 грн 59 коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року заяву представника позивача - адвоката Каплі Аліни Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про відшкодування судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ТДВ СК «Альфа-Гарант», 13 березня 2024 року подало апеляційну скаргу, в якому просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 1-8 том 3).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному рішенні суду від 23.02.2024 року судом зазначено, що сума страхового відшкодування, належного до виплати позивачу, була розрахована згідно висновку експерта № 1-31/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2023 року.

Вказував, що нарахування штрафних санкцій здійснюється з 24.11.2022 року з урахуванням висновку експерта № 1-31/08 від 31 серпня 2023 року, якого станом на початок нарахування штрафних санкцій не існувало.

Тому скаржник вважає, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що сплата страхового відшкодування в розмірі меншому, ніж визначено висновку експерта № 1-31/08 від 31 серпня 2023 року відбулося з вини ТДВ СК «Альфа-Гарант». Вважає, що з огляду на недоведеність позивачем вини страховика у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох процентів річних, та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що заявлені позовні вимоги зводяться до того, що останній не згоден з розміром сплаченого страхового відшкодування на підставі чого вже після відкриття провадження у справі позивачем було подано клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. Однак матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження дійсно/фактично витраченої суми на відновлення пошкодженого автомобіля позивача.

Скаржник вважає, що саме позивач повинен надати належні спростовуючі докази неправильності нарахувань страхового відшкодування, а також наявності вини страховика в такій невиплаті чи недостатній виплаті. Адже страховик не самостійно визначає суму страхового відшкодування, а користується висновками суб`єктів оціночної діяльності, зокрема експертів, аварійних комісарів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення від 28.02.2024 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» вказує на те, що справа є малозначною так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, витрати у розмірі 10 000 грн порівняно з сумою позовних вимог до Товариства та складністю справи є неспівмірними та достатньо завищеними. Вважає, що позивачем не доведено, що дана справа є складною, хоча б з огляду на те, що не містить ані великого правового обґрунтування, ані великого обсягу доказів, зібраних адвокатом.

Також скаржник зазначав, що час, необхідний для написання позовної заяви, залежить від підходу, досвіду того чи іншого представника, а враховуючи що дана категорія спорів не є складною, на переконання скаржника, винагорода у розмірі 10 000 грн є завищеною та такою, що не відповідає принципу розумності суми винагороди за адвокатські послуги.

Також, не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду від 23.02.2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також просив скасувати додаткове рішення суду від 28.02.2024 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про відшкодування судових витрат (а.с. 23-28 том 3).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, а саме те, що ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого колісного транспортного засобу «Кіа Optima» вже були здійснені, а не мали бути здійсненні в майбутньому згідно висновка експерта № 1-31/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2023 року.

Вважає, що саме позивач зобов`язаний був надати суду докази фактично понесених витрат на здійснення ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого колісного транспортного засобу «Кіа Optima» і саме позивач несе ризики за ненадання суду доказів щодо вартості здійснення ремонтно-відновлювальних роботів пошкодженого колісного транспортного засобу «Кіа Optima». Тобто, зважаючи на вказані обставини здійснення ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого колісного транспортного засобу «Кіа Optima» та ненадання позивачем доказів, які підтверджують вартість здійснення ремонтно-відновлювальних робот пошкодженого колісного транспортного засобу «Кіа Optima», скаржник ОСОБА_1 стверджує, що позивач не довів обставин матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В свою чергу розмір страхового відшкодування здійсненого 24.11.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплаченого у розмірі 45 243,69 грн.

Також в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 стверджує про недоведеність завдання моральної шкоди та її розмір. Вважає, що суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для справи, а саме тривалості моральних страждань та їх залежності від відповідача ОСОБА_1 , зважаючи на те, що позивача фактично своїми коштами здійснив ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу «Кіа Optima» та відновив свій звичайний спосіб життя.

Скаржник також заперечує проти заявлених позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у розмірі 10 500 грн та які суд першої інстанції ухвалив стягнути з ОСОБА_1 . Вважає, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

25 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Каплі Аліни Степанівни (а.с. 42-59 том 3).

Звертаючись з вказаним відзивом на апеляційну скаргу, просила поновити строк на його подачу до суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що в ухвалі про відкриття провадження у справі від 09.04.2024 року вказано, що позивач має право надіслати суду відзив на апеляційну скаргу не пізніше п`яти днів з отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, копії апеляційної скарги та додатків до неї.

Зазначала, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник позивача отримав 10.04.2024 року, а отже у строк до 15.04.2024 року мав право на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, представник позивача не мав можливості подати відзив на апеляційну скаргу в строк з 10 по 15 квітня 2024 року за станом здоров`я, у зв`язку з проведенням оперативного втручання - 11 квітня 2024 року та до 23 квітня 2024 року мав дотримуватися реабілітаційного періоду та вказівок лікаря (включно менше рухатися та заборона сидячого положення).

З долученої до відзиву на апеляційну скаргу довідки ТОВ «Центру Сучасної Хірургії» від 11.04.2024 р., виданої Каплі А. С. вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Центр Сучасної Хірургії» 11.04.2024 року, в зв`язку з проведенням оперативного втручання 11 квітня 2024 року (а.с. 54 том 3).

Суд апеляційної інстанції вважає наведені у відзиві обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку представнику позивача - адвокату Каплі А.С. для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги посилалась на те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані також правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи відсутні.

Також вважає, що суд першої інстанції з дотримався порядку розподілу витрат на професійну правничу допомогу з урахування вимог ст. 137 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, представник позивача просила апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також просила вирішити питання про розподілу судових витрат, стягнувши з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 6 000 грн.

08 травня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Каплі Аліни Степанівни, надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому представник просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просила вирішити питання про розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 6000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду учасників судового процесу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 08 вересня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу (а.с. 16, 17, 26, т. 1).

06 жовтня 2022 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 17, т. 1).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі полісу № 209242040 від 31 травня 2022 року. Ліміт відповідальності становить 130 000 грн, франшиза - 1 300 грн.

09 вересня 2022 року позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 88-89, т. 1).

Згідно страхового акту № ЦВ/22/3661 заявлена подія є страховим випадком за полісом № 209242040 від 31 травня 2022 року. Розмір страхового відшкодування становить 45 243,69 грн (а.с. 109).

Згідно звіту № 55-D/11/37 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного на замовлення Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням зносу без ПДВ складає у розмірі 46 543, 69 грн (а.с. 92, т. 1).

Згідно розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування становить 45 243,69 грн (а.с. 108, т. 1).

24 листопада 2022 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» перераховано позивачу страхове відшкодування у розмірі 45 243, 69 грн (а.с. 110).

Згідно висновку експерта № 1-31/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA Optima», державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08 вересня 2022 року, без податку на додану вартість складає 100 784,44 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA Optima», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу у зв`язку з пошкодженням в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08 вересня 2022 року станом на час проведення експертизи складає: з урахуванням ПДВ 191 646, 25 грн, без урахування ПДВ 165 869, 37 грн (а. с. 185-212, т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дорожньо-транспортної пригоди без податку на додану вартість за вирахуванням сплаченої страховою компанією страхового відшкодування та франшизи, тобто у розмірі 54 240,75 грн (100 784,44 грн - 45 243,69 грн - 1 300 грн).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» пені за час прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 549 ЦК України, ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» пені за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 22 611, 71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції виходив із того, що страховик не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, та дійшов висновку про стягнення за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року інфляційних втрат у розмірі 1 743,88 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1 399, 86 грн.

Задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 65 084, 93 грн та франшизи у сумі 1300 грн, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі вимоги є доведеними та відповідають вимогам ст. 1194 ЦК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що пошкодженням транспортного засобу позивачу спричинені моральні страждання, й дійшов висновку, що відшкодування у розмірі 5000 грн є достатнім та не суперечить вимогам закону.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95 цс 20).

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Приймаючи до уваги висновок експерта № 1-31/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2023 року, яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA Optima», державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08 вересня 2022 року, без податку на додану вартість складає 100 784,44 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «KIA Optima», державний номерний знак НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу у зв`язку з пошкодженням в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08 вересня 2022 року станом на час проведення експертизи складає: з урахуванням ПДВ 191 646, 25 грн, без урахування ПДВ 165 869, 37 грн (а. с. 185-212, т. 1), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявляючи про проведення такої експертизи, позивач повідомив й підтвердив у судовому засіданні, що відновлювальний ремонт автомобіля вже був проведений, водночас доказів на підтвердження понесення ним витрат на здійснення відновлювального ремонту та їх розміру, не подав.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Згідно з постановою Верховного суду від 25.03.2019 у цивільній справі №591/3152/16-ц факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів відхиляє висновок експерта № 1-31/08 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 31 серпня 2023 року, адже ураховуючи поставлені перед експертом питання та надані на них відповіді щодо витрат, які можуть бути понесені позивачем, такий висновок не містить інформації щодо обставин, які входять до предмета доказування з огляду на здійснення позивачем відновлювального ремонту.

Позивач ОСОБА_2 розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, у ході вирішення справи судом першої інстанції суду не надав. Не подані такі докази й на заперечення доводів апеляційних скарг під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» та майнової шкоди із ОСОБА_1 є недоведеними та задоволенню не підлягають, за виключенням франшизи у розмірі 1300 грн, яка має бути компенсована позивачу ОСОБА_1 , як страхувальником й особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV), адже «франшиза» це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних є похідними від вимог про стягнення страхового відшкодування, й також не підлягають задоволенню.

Щодо моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем у позовній заяві зазначалося, що моральна шкода складається із переживання, душевних та психологічних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна, враховуючи, що автомобіль після ДТП був пошкоджений, то йому довелося вживати додаткових заходів для вирішення питання, щодо відшкодування шкоди зі страхової компанії та відшкодування шкоди з ОСОБА_1 , такі додаткові заходи порушували нормальний ритм життя та впливали на емоційний стан.

Отже, унаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_1 , на нього покладається обов`язок із відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна позивача.

Разом із тим, ураховуючи обставини здійснення позивачем відновлювального ремонту й неподання суду доказів на підтвердження таких обставин, зважаючи на відсутність доказів тривалості порушення звичайного способу життя позивача, та експлуатацію позивачем пошкодженого транспортного засобу (адже покази одометра станом на 15.09.2022 дорівнювали 81604 miles, а на 07.11.2022 - 83433 miles), колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 5000 грн не відповідає вимогам розумності і справедливості й підлягає зменшенню до 2000 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду у частині позовних до вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині позовних вимог до ОСОБА_1 - зміні у частині розміру стягнутої моральної шкоди з 5000 грн до 2000 грн. Відповідно на позивача покладаються пов`язані із проведенням, експертизи, а розмір судового збору, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 за подання позову, підлягає зменшенню до 32 грн 51 коп. пропорційно до задоволених вимог.

В частині оскарження апелянтами додаткового рішення суду першої інстанції від 28 лютого 2024 року, апеляційний суд зазначає наступне.

23 лютого 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява адвоката Каплі А.С., в інтересах позивача ОСОБА_2 , в якій вона просила зокрема стягнути з відповідачів 33 000 грн у відшкодування судових витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. Заяву обґрунтовувала тим, що позивач заявляв у справі вимоги майнового характеру про стягнення відшкодування шкоди, витрати підтверджуються відповідними доказами, що надані, при цьому заявлений розмір витрат 33 000 грн адвокат вважала реальним, розумним та співмірним зі складністю справи й наданими послугами.

Судом встановлено, що 28 листопада 2022 року між позивачем та адвокатом Каплею А. С. укладено Договір № б/н про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 71-73, т. 2).

Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатковою угодою від 10 лютого 2023 року до договору про надання правової допомоги (а.с. 74, т. 2), рахунком фактичних витрат з надання правової допомоги станом на 10 лютого 2024 року (а.с. 75, т. 2), актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 22 лютого 2024 року, згідно якого вартість послуг виконавця становить у загальному розмірі 33 000 грн (а.с. 76, т. 2), квитанцією № 1 від 22 лютого 2024 року на суму 33 000 грн (а.с. 77, т. 2).

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що обсяг наданих послуг не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності в частині розміру гонорару, та дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у розмірі 10 000 грн, з ОСОБА_1 у розмірі 5 000 грн. В решті заяви відмовити.

Оскільки апеляційна скарга на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» підлягає задоволенню повністю, а апеляційна ОСОБА_1 - частково, у питанні витрат на правничу допомогу колегія суддів дійшла наступних висновків

Ураховуючи, що рішення суду у частині позовних вимог до відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без задоволення, підстави для стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу відсутні, а отже у цій частині додаткове рішення підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що у частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 65 084 грн 95 коп судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, а у частині стягнення моральної шкоди 5000 грн підлягає зміні, а розмір стягуваної шкоди зменшенню до 2000 грн, витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню пропорційно до задоволених вимог з 5000 грн до 231 грн. Отже, у відповідній частині додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року підлягає зміні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи обсяг та зміст позовних вимог та результати апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2401 грн 22 коп та на користь ОСОБА_1 у розмірі 2290,27 грн.

За наведених обставин відсутні підстави для покладення на відповідачів витрат позивача на правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) у частині стягнення на користь ОСОБА_2 з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у розмірі 54 240 грн 75 коп., пені за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 серпня 2023 року у розмірі 22 611 грн 71 коп., інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 743 грн 88 коп., трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2022 року по 03 жовтня 2023 року у розмірі 1 399 грн 86 коп., витрат зі сплати судового збору у розмірі 818 грн 88 коп, та витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 6 598 грн 94 коп., а також у частині стягнення з ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 65 084 грн 93 коп. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 5 888 грн 59 коп., скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди та витрат зі сплати судового збору змінити, зменшивши розмір моральної шкоди із 5000 грн до 2000 грн, а розмір судового збору - з 730 грн 73 коп. до 32 грн 51 коп.

В решті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 05 березня 2024 року про виправлення описки) залишити без змін.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у частині стягнення на користь ОСОБА_2 витрат з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. скасувати, у частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн змінити, зменшивши розмір витрат до 231 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2401 грн 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2290 грн 27 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, 26.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Судді: Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

А. М. Стрижеус