Номер провадження 2-к/754/2/25
Справа № 754/4980/23
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря судового засідання Шклярської К.Ю.,

представника заявника - адвоката Губіна О.Т.,

представника боржника - адвоката Сливченко Ю.В.,

представника боржника - адвоката Музичко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві матеріали клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання в Україні судового наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо від 16 січня 2023 року - боржник ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , подане його представником - адвокатом Губіним О.Т. про визнання та надання дозволу на виконання в Україні судового наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо від 16 січня 2023 року - боржник ОСОБА_2 у справі №FS-19-00.

Судом на адресу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 на виконання вимог ст. 467 ЦПК України було надіслано повідомлення про надання пояснень щодо вказаного клопотання.

Станом на 21.06.2023 рік від боржника ОСОБА_2 до суду не надходило будь- яких пояснень, заперечень чи клопотань.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року призначено розгляд справи по суті з призначенням судового засідання.

26.09.2023 року від представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Сливченко Ю.В. на адресу суду надійшли заперечення на клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду. Сторона боржника зазначає, що в матеріалах клопотання відсутні документи /судове повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи в суді Канади; відсутнє підтвердження того, що відповідач в належному порядку відповідно до Цивільного процесуального законодавства Канади його отримала та була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Посилання заявника на те, що ОСОБА_2 була повідомленою шляхом направлення представником ОСОБА_1 на адресу електронної пошти адвоката Сема Заславського, не є належним повідомленням ОСОБА_2 , оскільки ще з 2022 року вказаний адвокат не представляє інтереси ОСОБА_2 , договори про надання ним правової допомоги ОСОБА_2 в даній справі відсутні, а сама ОСОБА_2 на той час вже давно з дитиною проживала в Україні та жодних повідомлень про засідання не отримувала, як і не отримувала судових документів, не була обізнана про існування даної справи. Окрім цього, рішення судів Канади не мають юрисдикційного значення для судів України, оскільки між Україною та Канадою не підписано міжнародних договорів, які б визнавали юридичну силу рішень Канадських судів.

Сторона боржника зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомились в Канаді. На той час ОСОБА_2 там навчалась в університеті. ОСОБА_1 є громадянином Білорусії та Канади одночасно. сторони почали разом проживати з 2014 року в Штаті Отаріо без реєстрації шлюбу. Згодом, 09 вересня 2016 року між ними було укладено шлюб в м. Торонто, Канада, де на той момент проживали обидві сторони. Для ОСОБА_2 це був перший шлюб. Після одруження, ОСОБА_2 дізналась, що у ОСОБА_1 це був четвертий шлюб. Про те, що ОСОБА_1 на 20 років старший за неї, вона також дізналась набагато пізніше, оскільки їй ОСОБА_1 повідомляв іншу інформацію, а вона не перевіряла його документи та повністю йому довіряла. Невдовзі, ОСОБА_2 завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_6 . Дитина зареєстрована громадянкою України та Канади одночасно. Увесь період дитина наділена правом на проживання в обох країнах та відповідно проживає в них. З моменту вагітності, ОСОБА_1 почав себе агресивно поводити та постійно зловживав алкогольними напоями. З народженням дитини агресія лише збільшувалась: були постійні побої, моральні приниження та погрози про те, що ОСОБА_2 , перебуваючи в Канаді, ніхто та не має права голосу, оскільки не є громадянкою Канади. Отже, ОСОБА_2 , перебуваючи в повній залежності від ОСОБА_1 , не мала можливості себе захистити і не розуміла як; страх перед ОСОБА_1 є неймовірним навіть до цього часу і вона боїться за своє життя та життя дитини, оскільки за всі роки подружнього життя пережила на собі всі види домашнього насилля. 25 серпня 2017 року шлюб між з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фізично припинив своє існування та вони почали проживати окремо одне від одного, та без жодного порушення законодавства ОСОБА_2 разом з дитиною повернулись в Україну, громадянами якої вони є. ОСОБА_2 жодних перешкод в спілкуванні дитини та батька не створювала, не створює та створювати не збирається, дитина сама не бажає спілкуватись з батьком. На підставі викладеного просили суд відмовити в задоволені клопотання або повернути його особі, яка його подала з підстав невідповідності ст. 466 ЦПК України.

15.01.2024 року від представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Сливченко Ю.В. на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

02.04.2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Губіна О.Т. на адресу суду надійшли письмові пояснення на заперечення від 25.09.2023 року. Заявник переконаний, що заперечення та аргументи, на яких базуються заперечення ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для відмови у задоволенні його клопотання.

03.04.2024 року від представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Сливченко Ю.В. на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

18.06.2024 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Губіна О.Т. на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

09.01.2024 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Губіна О.Т. на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Губін О.Т. підтримав клопотання про визнання та надання дозволу на виконання в Україні судового наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо від 16 січня 2023 року та просив суд про його задоволення.

Представники боржника - адвокати Сливченко Ю.В. та Музичко Р.В. просили відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Заслухавши думку представників заявника та боржника, дослідивши клопотання та додані до нього письмові матеріали, суд дійшов такого висновку.

10 червня 2022 року канадський суд ухвалив остаточний наказ у справі №FS-19-00. Цим наказом були вирішені питання, які стосуються батьківських прав (відповідальності) сторін, зокрема:

- дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , основне місце проживання якої визначено з матір`ю, ОСОБА_2 ;

- після погодження з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 матиме основні повноваження щодо прийняття рішень відносно дитини;

- батькам дозволяється подорожувати з дитиною всередині Канади без необхідності отримувати дозвіл іншого з батьків;

- батькам забороняється вивозити дитину за межі Канади, без дозволу іншого з батьків;

- батькові дозволяється отримувати важливу інформацію щодо дитини від третіх осіб (вчетелі, лікарі тощо);

- батькові надається наступний порядок побачень з дитиною:

a) Починаючи з 26 червня 2022 року щонеділі з 10:00 ранку до моменту ранкового приходу до школи у понеділок (або 10:00 ранку), щовівторка з моменту забору зі школи/ табору (або 15:00) до 20:00 і щочетверга з моменту забору зі школи/табору (або 15:00) до ранкового приходу до школи в п`ятницю (або 10:00 ранку).

b) Починаючи з 01 листопада 2022 року:

Тиждень 1: У понеділок з моменту забору зі школи (або 15:00) до ранкового приходу до школи у вівторок (або 10:00), у п`ятницю з моменту забору зі школи (або 15:00) до ранкового приходу до школи у понеділок (або 10:00).

Тиждень 2: У четвер забирає зі школи (або о 15:00) до ранкового приходу до школи у п`ятницю (або о 10:00).

У разі довгих вихідних, батьківський час батька триватиме до вівторка, до ранкового приходу до школи.

Якщо передача дитини відбувається не в школі чи таборі, вона має відбуватися в магазині Tim Horton's, розташованому на перехресті вулиць Батерст та Резерфорд.

- між сторонами був також встановлений порядок проживання дитини або побачень з дитиною протягом свят, літніх та зимових канікул;

- ОСОБА_1 , виплачує ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 910 доларів на місяць на утримання ОСОБА_6 .

У затвердженні від 10 червня 2022 року, яке за своєю суттю є мировою угодою між сторонами, сторони домовилися врегулювати усі питання у справі, в т.ч. і узгодили, що ОСОБА_2 не дозволяється виїжджати за межі Канади із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди ОСОБА_1 , при цьому не можна необґрунтовано відмовити у згоді.

16 січня 2023 року за заявою стягувача Вищий суд правосуддя Онтаріо ухвалив ще один остаточний наказ у справі №№FS-19-00, яким визнав та встановив наступне:

-дитина має постійне місце проживання в Канаді і що саме канадські суди мають юрисдикцію над нею стосовно усіх питань, які мають відношення до батьківської відповідальності та її благополуччя;

-боржник неправомірно перемістила дитину з Онтаріо, Канада;

-боржник повинна повернути дитину до Області Великого Торонто, Онтаріо, Канада, яка є місцем її постійного проживання;

-у разі відмови боржника повернути дитину, вона повинна передати її стягувачу для забезпечення повернення малолітньої дитини до Області Великого Торонто, Онтаріо, Канада.

Так, Канада не є державою - учасницею Гаазької Конвенції, відповідно видані компетентними органами Канади офіційні документи для їх використання в Україні мають бути визнані та/чи легалізованими в установленому порядку, тому заявник звернувся до суду з цим клопотанням та просив суд визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України остаточного наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо у справі №FS-19-00 від 16 січня 2023 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають в цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносинах, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних та господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 82 цього Закону передбачено, що визнання і виконання рішень іноземних судів здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Статтею 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Згідно ч. 1-3 ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:

1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;

2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Судом встановлено, що між Україною та Канадою міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладались.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 року № 2933, Україна з 02.04.2003 року приєдналась до Гаазької Конвенції про відміну вимог легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року, яка набула чинності в Україні з 22.12.2003 року.

Канада не є державою-учасницею Гаазької конвенції, відповідно видані компетентними органами Канади офіційні документи для їх використання в Україні мають бути визнані та/чи легалізовані в установленому порядку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» йдеться про те, що не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» йдеться про те, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Як слідує із змісту остаточного наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо у справі №FS-19-00 від 16 січня 2023 року, боржник ОСОБА_2 не приймала особистої участі в судовому процесі та не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи.

У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених ст. 468 цього Кодексу (ч. 7 ст. 473 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено в тому числі з підстав якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999 року, виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

Відповідно до долучених до матеріалів клопотання документів про вручення документів, а саме заяви юридичного асистента (помічника) адвоката Лізи Бахші та адвоката Фарра Худані - Деніз Драгані, встановлено:

«..11 січня 2023 року о 10:45 я вручила А.Сему Заславськи з фірми А.Заславськи, Професійна Корпорація, адвокатам Відповідача, ОСОБА_2 наступний(і) документ(и) у цій справі: Форма 14 Повідомлення про клопотання; Форма 14А Афідевіт ОСОБА_1 … Документ врученоза допомогою електронної пошти…». Крім того, «..14 лютого 2023 року о 15.36 я вручила А.Сему Заславськи з фірми А.Заславськи, Професійна Корпорація, адвокатам Відповідача, ОСОБА_2 наступний(і) документ(и) у цій справі: затвердження; Остаточний Наказ; Затвердження (щодо судових витрат); Остаточний Наказ (щодо судових витрат)…. Документ вручено через електронну пошту…» (а.с. 75-82, Том 1, а.с. 46 - 77, Том 2).

Представником боржника в запереченнях було зазначено, що починаючи з 2022 року адвокат А.Сем Заславськи не являється представником ОСОБА_2 .

Відповідно до копії постанови Вищого суду Онтаріо від 17.11.2022 року, виданої суддею Лококо в пункті 2 зазначено: "Від імені відповідачки з`явився офіційний законний представник і повідомив про те, що він не підтримував зв`язку з відповідачкою протягом декількох тижнів і не має інструкцій". Крім того в пункті 3 вказаного документу зазначено, що відповідач ОСОБА_2 виїхала з Канади з донькою сторін та в`їхала в Україну у липні 2022 року (а.с. 29, Том 2).

Адвокат А. Сем Заславський, який ліцензований на здійснення діяльності у провінції Онтаріо, у своїй відповіді від 21.11.2023 року на запит адвоката Слівченко Ю.В. підтвердив, що він був представником ОСОБА_2 з 25.08.2020 року по липень 2022 року. Правовідносини між ним та клієнтом були визначені Договором про надання правової допомоги від 25.08.2020 року, яким кінцевий термін дії не був визначений, однак адвокати можуть представляти клієнта виключно у випадку отримання інструкцій від клієнта. У разі припинення комунікації між адвокатом та клієнтом або за відсутності інструкцій від клієнта адвокат не може продовжувати надавати представницькі послуги (а.с. 20, Том 2).

Згідно довідки Відділу освіти Трускавецької міської ради ДНЗ №: від 14.12.2022 року ОСОБА_6 , починаючи з 25.08.2022 року відвідує ДНЗ №6 «Теремок», та відповідно до копії Інформаційної довідки про психологічно-діагностичні консультації з ОСОБА_6 від 22.12.2022 року №148, відповідно до якої «..05.12.2022 року до психолога, канд..психол.наук ОСОБА_24 звернулась ОСОБА_2 з проханням надати інформаційну довідку про психоемоційний стан і відношення її доньки ОСОБА_6 до неї і до батька дитини ОСОБА_1 у зв`язку з нестабільною сімейною ситуацією…», що в свою чергу підтверджує перебування ОСОБА_2 та дитини на території України на день ухвалення судового наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо у справі №FS-19-00 від 16 січня 2023 року.

Таким чином, посилання сторони заявника про належне повідомлення боржника при ухвалені наказу суддею Майерс від 16 січня 2023 року по справі №FS-19-00, в 7 пункті якого зазначено, що відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про це провадження та їй було вручено усі відповідні матеріали для розгляду цього клопотання через її адвоката А. Сема Заславськи, не відповідають дослідженим доказам.

Інших доказів належного повідомлення боржника ОСОБА_2 про розгляд 16 січня 2023 року справи №FS-19-00 стороною заявника не представлено.

Під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК України. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувана та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадках, коли відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд.

Отже, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 212, 247, 467, 468 ЦПК України, Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на виконання в Україні судового наказу Вищого суду правосуддя Онтаріо від 16 січня 2023 року - боржник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 16.01.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша