Справа № 484/4578/24
Провадження № 2/484/85/25
Рішення

іменем України

(заочне)

10 січня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А

за участю секретаря судових засідань Завірюха В.Ю.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив

16.08.2024 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу 234 тис 488 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 червня 2023 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу 5600 доларів США. Даний договір було підтверджено розпискою, яку підписав власноручно відповідач, в тексті договору та розписки строк повернення коштів обумовлено до 01 січня 2025 року, частинами по 300 доларів США кожен місяць, посинаючи з 01 липня 2023 року. В строк в указаний в розписці відповідач борг не повертав та в даний час ухиляється від виконання свого зобов`язання щодо повернення коштів. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути суму боргу з урахування національного курсу гривні до долара США - 229600 грн за тілом боргу та 6888 грн 3% річних, всього 234488 грн.

Ухвалою суду 26.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

15.10.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання цивільну справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача надала суду заяву, про слухання справи у її та позивача відсутність, позов просить задовольнити.

Відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, своїм правом про надання відзиву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ч.1 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 19 червня 2023 року відповідач ОСОБА_2 згідно договору позики отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5600 дол США із встановленим строком повернення боргу протягом року. Даний договір було оформлено у письмовому виді, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України та що підтверджується оригіналом цього договору, залученого до матеріалів справи у підготовчому судовому засіданні.

Факт підписання договору 19 червня 2023 року підтверджено оригіналом розписки, які долучено до матеріалів справи.

Як встановлено судом, свої зобов`язання перед позивачем по поверненню суми боргу відповідач дотепер не виконав, що не спростовано.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 , прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ст.355 ЦПК України.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до курсу національного банку України станом на 09.08.2024 року курс гривні по відношенню до долара США складав: продаж 44.7676 грн.

Щодо стягнення 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Так, судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачем щодо повернення коштів, до теперішнього часу фактично не виконано, а тому позивач, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, має право вимагати сплати трьох процентів річних від простроченої суми, за весь період прострочення.

Передбачене частиною другою статті 625ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів, яке останнім й до теперішнього часу не виконано, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми які входять до складу грошового зобов`язання є обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача, за вказаний період підлягають стягненню 3% річних у сумі 6888 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню.

Крім того необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем до подання позову відповідно квитанції, як то передбачено ст..141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279, 280-282, 289 ЦПК України

ухвалив

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики 229600,00 грн., що станом на 09.08.2024 року складає 5 600 доларів США, та 3% річних, що складає 6888,00 грн., а всього 234488 (двісті тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2344,90 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий 16.04.2013 року Арбузинським РС УДМС України в Миколаївській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15.01.2025 року.

Суддя: