КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/977/24 Головуючий у І інстанції Машкевич К.В.
Провадження №22-ц/824/1503/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2025рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року у справі за позовом Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про усунення перешкод у користуванні майном до ОСОБА_1 .

В позові посилається на те, що на балансі Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» обліковується будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та є державною власністю на підставі наказу Державного агентства водних ресурсів України «Про передачу державного майна Державного інституту управління та економіки водних ресурсів» №5-Б від 01 лютого 2017 року.

16 квітня 2018 року з відповідачкою був укладений договір найму житлового приміщення №108.

Відповідно до п.1.1. договору балансоутримувач надає відповідачці для тимчасового проживання житлову площу, а саме кімнату № НОМЕР_1 загальною площею 16,7 кв.м., та право користування на рівних умовах місцями загального користування та іншим майном, а особа зобов`язується оплачувати проживання та житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.7.1 договору він діє до 31 грудня 2018 року без права автоматичної пролонгації.

Угод про продовження строку дії договору з відповідачкою не укладалося.

Оскільки строк дії договору закінчився 31 грудня 2018 року, правові підстави для проживання відповідачки в гуртожитку відпали.

Разом з тим, згідно з актом №62 від 18 серпня 2023 року, відповідачка проживає в кімнаті №13/1 до цього часу.

Проживаючи в гуртожитку, відповідачка ухиляється від оплати житлово-комунальних послуг і згідно з розрахунком суми боргу з 01 липня 2018 року по 31 липня 2023 року заборгованість становить 65 822, 26 грн.

Позивач вважає, що відповідачка самоуправно займає житлове приміщення після закінчення строку дії договору, проживає в гуртожитку не на правових підставах, ордер на проживання в гуртожитку їй не видавався, в гуртожитку не зареєстрована.

Враховуючи, що відповідачка в трудових відносинах із позивачем не перебуває, ордер на зайняття спірної кімнати їй не видавався, договір найму не переукладався, платежі за надані послуги не вносяться з 2018 року, просив задовольнити позов: виселити ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_2 , який обліковується на балансі Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра», без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» заборгованість з оплати за проживання в гуртожитку та надані житлово-комунальні послуги в сумі 65 822,26 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач в особі начальника Управління - М.М. Урпи, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в частині виселення із гуртожитку, який зроблений без належної правової оцінки умов укладеного між сторонами Договору найму, зокрема п. 3.2.7 Договору, згідно з яким особи, які проживають у Гуртожитку зобов'язані здійснити виселення з гуртожитку по закінченню або припиненню дії Договору у п`ятиденний термін, при сплаті за фактичне проживання та надані житлово-комунальні послуги.

Апелянт також не погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо відсутності даних про те, з чого складається сума нарахованої заборгованості , за якими тарифами проведений розрахунок розміру плати за гуртожиток та житлово-комунальні послуги, а також щодо відсутності погодженого сторонами розміру такої плати в договорі найму.

Оскільки розмір плати коригується щомісяця у зв`язку зі змінами цін і тарифів на житлово-комунальні послуги, поселення(виселення) іншої особи в кімнату від фактично зайнятої площі та інші випадки, передбачені законодавством , визначити конкретний розмір оплати не можливо, натомість в договорі було передбачено механізм формування щомісячної вартості житлово-комунальних послуг.

Стосовно складових суми заборгованості позивач зазначає, що процесуальне законодавство не містить вимоги щодо ступеню деталізації розрахунку заборгованості, яка заявлена до стягнення, склад плати за проживання в гуртожитку встановлено на законодавчому рівні та включає витрати на оплату житлово-комунальних послуг: послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водовідведення, постачання та розподілу газу, електричної енергії, послуги поводження з побутовими відходами та інші витрати необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання.

З огляду на те, що питання конкретизації частин заборгованості виникло після ухвалення оскаржуваного рішення і справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін, позивач був позбавлений можливості подавати додаткові пояснення, у зв`язку з цим просив визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів та приєднати додані до апеляційної скарги рахунки-фактури до матеріалів справи.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до Київського апеляційного суду не надходило.

У судовому засіданні представник Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» - Бузинний А.С. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 ЦПК України (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, судова повістка, направлена за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , повернулась до апеляційного суду без вручення адресату із відміткою у поштовому повідомленні про відсутність особи за місцем проживання.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що Державна організація «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , який є державною власністю.

16 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір №108 найму житлового приміщення в гуртожитку.

Відповідно до п.1.1. договору балансоутримувач надає відповідачці для тимчасового проживання житлову площу в гуртожитку, а саме кімнату № НОМЕР_1 загальною площею 16,7 кв.м. та право користування на рівних умовах місцями загального користування та іншим майном, а відповідачка зобов`язується оплачувати проживання та житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.7.1 договору він діє до 31 грудня 2018 року.

Будь-які зміни до договору вносяться шляхом підписання сторонами додаткової угоди, яка є невід'ємною його частиною.

Відповідно до Акту №62 від 18 серпня 2023 року, складеного комендантом гуртожитку ОСОБА_2 та сусідом ОСОБА_3 , відповідачка проживає в кімнаті АДРЕСА_4 .

Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 17 січня 2024 року відповідачка зареєстрована в гуртожитку по АДРЕСА_1 з 29 травня 2015 року по теперішній час.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що на момент укладення між сторонами договору найму місце проживання відповідачки ОСОБА_1 було зареєстроване в гуртожитку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виселення ОСОБА_1 з гуртожитку, суд першої інстанції виходив із того, що існуючі між сторонами договірні правовідносини найму вважаються поновленими, оскільки відповідачка продовжила користуватись житловим приміщенням після 31 грудня 2018 року, а позивачем не було надано суду доказів на підтвердження заперечень щодо продовження, розірвання або необхідності перегляду дії договору найму протягом місяця після закінчення строку договору. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідачка була зареєстрована в гуртожитку задовго до укладення з нею договору найму, а тому відсутні підстави вважати її такою, що самоуправно зайняла жиле приміщення в гуртожитку.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З огляду на обставини, які зазначені позивачем в обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними, і належать до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (надання комунальних послуг).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 1.1 Договору найму приміщення від 16 квітня 2018 року він був укладений строком до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 263/11275/18, зазначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (частина третя статті 205 ЦК України).

Аналіз статті 205 ЦК України свідчить, що волевиявлення учасника(-ів) правочину може виражатися в: певних діях; мовчанні; усній формі; письмовій (електронній) формі.

Мовчання слід вважати вираженням волі сторони правочину, коли воно при конкретній ситуації може бути підданим оцінці як прояв волі, направленої на вчинення правочину.

Законодавець передбачає можливість вираження волі сторони правочину мовчанням тільки в разі, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 205 ЦК України).

Традиційним прикладом такого випадку виступає конструкція поновлення договору найму (tacite reconduction).

Якщо наймач продовжує користуватися річчю після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).

Сутність поновлення договору найму полягає в тому, що договір найму автоматично поновлюється на той же самий строк за умови, що: (а) наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму; (б) відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

При поновленні договору відбувається продовження договірних зв`язків після закінчення строку договору найму, коли наймач продовжує користуватися майном і відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Цей договір поновлюється на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі.

Будь-яких доказів заперечень щодо продовження, розірвання або необхідності перегляду дії договору найму, укладеного з відповідачкою, позивач при зверненні до суду не надав.

Доводи позивача про те, що відповідачка самоуправно зайняла жиле приміщення не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання, ОСОБА_1 зареєстрована в гуртожитку з 29.05.2015 року, тобто задовго до укладення з нею договору найму.

З урахуванням цього суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог позивача в цій частині.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за користування гуртожитком та надані житлово-комунальні послуги.

Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №498 від 20 червня 2018 року (далі- Положення).

Відповідно до п. 3.2.5 Договору найму, відповідач ОСОБА_1 зобов`язана була проводити оплату за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 5.3 Договору, оплата за проживання та житлово-комунальні послуги повинна здійснюватися щомісяця, до 17 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 11 Положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно з п.5 ч.3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_1 систематично порушує обов`язки з проведення оплати, згідно з розрахунком суми боргу у період з 01.07.2018 по 31.07.2023 року заборгованість за користування житловою площею та житлово-комунальними послугами становить 65 822,26 грн, що підтверджується поданим позивачем розрахунком заборгованості, а також доданими до апеляційної скарги копіями рахунків-фактури за спірний період, які були прийняті та досліджені апеляційним судом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за користування гуртожитком та надані житлово-комунальні послуги не відповідають зазначеним вимогам чинного законодавства, які покладають на особу, що проживає у гуртожитку на підставі договору найму вносити оплату за користування житлом та плату за спожиті житлово-комунальні послуги, ва також спростовуються наданими позивачем доказами, які підтверджують розмір такої заборгованості відповідача.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості ухвалене без дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви в частині вимог матеріального характеру та апеляційної скарги в сумі 6 710,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Державної організації «Басейнове управління водних ресурсів середнього Дніпра» (ЄДРПОЮ 20577457, місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Преображенська, 25) заборгованість в сумі 65 822 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривень 26 коп, а також судовий збір 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 00 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А