Справа № 127/657/25
Провадження № 2-о/127/6/25
УХВАЛА

10 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суду Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

Дослідивши матеріали вказаної вище заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Як слідує із поданої заяви зареєстрованим місцем проживання заявника ОСОБА_1 є м. Кам`янське Дніпропетровської області, що за межами територіальної юрисдикції (підсудності) Вінницького міського суду Вінницької області.

У даному випадку, належним судом, юрисдикція якого поширюється на адміністративно-територіальний район, в межах якого знаходиться зареєстроване місце проживання заявника, та який відповідно до законодавства уповноважений здійснювати розгляд даної справи, є Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.

При цьому суд зазначає, що вказана заявником фактична адреса свого перебування в м. Вінниці не може бути підставою для визначення підсудності даному суду, оскільки для визначення територіальної підсудності (юрисдикції) цивільної справи має значення зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування фізичної особи.

Суд наголошує, що терміни «місце проживання (перебування, знаходження)» чинне законодавство пов`язує саме з зареєстрованим у встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядку проживанням особи, а не за її фактичним перебуванням.

Не слугує підставою для визначення підсудності та можливості розгляду справи цим судом зазначена заявником обставина її перебування на даний час в місцях тимчасового затримання в межах відкритого кримінального провадження, зважаючи на роз`яснення в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, що слугує підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, з метою недопущення порушення правил підсудності та дотримання процесуальних гарантій особи на судовий захист, дана цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин підлягає передачі на розгляд до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 261, 316, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин передати за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (вул. Тритузна, 166, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51918, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: