Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом про поділ майна подружжя (а.с. 1-3), в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача компенсації частки проданого спільного майна подружжя, а саме: - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:001:0330, площею 0,12 га; - земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4, кадастровий номер :08:001:0329, та стягнути 15140,00 грн судового збору.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Макарова В.О. (а.с. 26).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 року (а.с.27) справу передано для розгляду за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 34-35) просив вищезазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути для продовження розгляду, стягнути з відповідача 605,60 грн. судового збору на користь держави..

В автоматизованому порядку 06.12.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С.,суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С.(а.с. 39). Ухвалою апеляційного суду від 09.12.2024 року (а.с. 40-42) справу витребувано у суду першої інстанції, яка надійшла 17.12.2024 року (а.с.43). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18.12.2024 року (а.с. 44), справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 45).

Оскільки, згідно зі ст. 353 ч. 1 п. 9 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо … передачі справи на розгляд іншого суду. Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах … 9 … частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач та третя особа (а.с. 46-49) не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с 46,48). Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Самовідводи у цій справі відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, передаючи матеріали цивільної справи для розгляду за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області, керувався ст.ст. 27, 31, 32, 353 ЦПК України та виходив із такого.

Територіальна підсудність визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції (ст.ст. 26-30 ЦПК України).

Ст. 27 ЦПК України визначає підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, а ст. 30 ЦПК України визначає правила виключної підсудності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і спрямовано на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно»), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 №638/1988/17.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена також у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 № 910/6644/18.

Предметом позову у даній справі є поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації частки проданого спільного майна подружжя, а саме: земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:001:0330, площею 0,12 га; земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4, кадастровий номер :08:001:0329., що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Запорізького районного суду Запорізької області.

Таким чином, адреса місця знаходження нерухомого майна не відноситься до територіальності Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Ст. 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність направлення матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя до Запорізького районного суду Запорізької області для розгляду за підсудністю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують обставин, правильно встановлених судом першої інстанції у цій справі, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, є безпідставними, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Хоча, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Хоча, в силу вимог ст. 4 ч. 1 ЦПК України позивач ОСОБА_1 мав право на свій розсуд звернутись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом з приводу поділу майна подружжя у вигляді нерухомого майна, а саме: двох вищезазначених земельних ділянок, місцезнаходженням яких є Запорізький район Запорізької області (при цьому, немає значення, в якій спосіб позивач просив у цій справи здійснити поділ цього нерухомого майна, зокрема шляхом стягнення компенсації з відповідача на його користь тощо).

Проте, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя мав передати і правильно передав дану справу за вищезазначеним позовом позивача на розгляд за виключною підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області на виконання вимог ст. ст. 30-31 ЦПК України про виключну підсудність цієї справи, а саме: за місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу якого у цій справі виник спір.

Оскільки, відповідно до частини першої ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки…

В силу вимог ст. 30 ч. 1 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Також, у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснюється, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право користування нерухомим майном; про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо.

При вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України, а тому апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування цієї ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6, 13 ЦПК України не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із цим, апеляційним судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с.9), в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 12, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374-375, 381-384, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2024 у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 09.01.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В. Подліянова Г.С.