УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 346/5011/18

провадження № 61-8125 ск 24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Тинівим Ігорем Дмитровичем, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу, визнання земельної ділянки спільним сумісним майном подружжя і визнання права на частку у цій земельній ділянці без її реального поділу, визнання об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами об`єктом права спільної сумісної власності із визначенням у ньому по частці кожному, здійснення його поділу відповідно до цих часток із стягненням вартості перевищення реальної частки над ідеальною, поділ земельної ділянки по частці кожному та виділ у спільне користування частини цієї ділянки, стягнення грошових коштів, вкладених у капітальний ремонт квартири,

ВСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Тинівим І. Д., на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

2. Верховний Суд ухвалою від 17 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк у десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду оригіналу квитанції (платіжного доручення), що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги, а також заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

3. Вказана ухвала Верховного Суду від 17 жовтня 2024 року була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з забезпеченням надання загального доступу 21 жовтня 2024 року.

4. Копію ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2024 року було доставлено до електронного кабінету Тиніва І. Д. 21 жовтня 2024 року, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення електронного листа.

5. Пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

6. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

7. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

8. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

9. Відповідно до положень частини другої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та частини третьої статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

10. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

11. Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

12. Оскільки, станом на день постановлення цієї ухвали, ані скаржником, ані його представником не усунуто недоліки касаційної скарги, касаційна скарга вважається неподаною та підлягає поверненню заявнику.

13. Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Тинівим Ігорем Дмитровичем, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу, визнання земельної ділянки спільним сумісним майном подружжя і визнання права на частку у цій земельній ділянці без її реального поділу, визнання об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами об`єктом права спільної сумісної власності із визначенням у ньому по частці кожному, здійснення його поділу відповідно до цих часток із стягненням вартості перевищення реальної частки над ідеальною, поділ земельної ділянки по частці кожному та виділ у спільне користування частини цієї ділянки, стягнення грошових коштів, вкладених у капітальний ремонт квартири, вважати неподаною та повернути заявнику.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В. В. Пророк