Справа № 138/11/25
Провадження №:2-з/138/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши заяву керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури Андрія Вітюка про забезпечення позову Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-Агрокряж» про витребування земельної ділянки у комунальну власність,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2025 керівник Могилів-Подільської окружної прокуратури Андрій Вітюк звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаною вище заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, зокрема, що відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України на час отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0751 вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. В подальшому, згідно договору оренди землі від 18.11.2021, ОСОБА_1 передала вказану земельну ділянку в оренду ТОВ «МХП-Агрокряж» строком на 10 років. Таким чином спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. Тобто на даний час ОСОБА_1 протиправно володіє спірною земельною ділянкою та може розпорядитись нею на власний розсуд, зокрема, відчужити іншій особі, передати в оренду, об`єднати або роз`єднати, про що свідчить зокрема факт передачі нею вказаної земельної ділянки у довгострокове користування ТОВ «МХП-Агрокряж» за договором оренди. На думку прокурора подальше відчуження земельної ділянки або її об`єднання чи роз`єднання призведе до неможливості її повернення у власність держави, ускладнить і навіть унеможливить ефективний захист інтересів держави у випадку задоволення вимог позивача.

За таких підстав заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,6994 га з кадастровим номером :02:000:0751, що розташована на території Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, а також заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки; заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання вказаної земельної ділянки.

Головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала у відпустці у період з 06.01.2025 по 08.01.2025, включно, на підставі наказу №04 по Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області від 02.01.2025

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, а також позовну заяву та додані до неї документи, що стосуються даної заяви, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, слід враховувати ступінь доведеності позивачем зв`язку між змістом порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 17.08.2021 у справі № 916/3444/20, від 17.01.2022 у справі № 902/872/21.

З наведених у заяві про забезпечення позову обставин слідує, що предметом позову у даній справі є вимоги про повернення в комунальну власність Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельної ділянки площею 1,5 га з кадастровим номером :02:000:0751 для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та передана в користування ТОВ «МХП-Агрокряж».

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також метою забезпечувальних заходів у даному спорі є забезпечення знаходження майна у відповідачів у незмінному вигляді.

Як зазначає прокурор, існуюча можливість власника спірної земельної ділянки поділити чи об`єднати її, а також в подальшому вчинити дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, може утруднити повернення землі і призвести до неможливості ефективного захисту інтересів держави.

В свою чергу виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде збережено земельну ділянку в відповідному стані, щоб відповідачі могли її повернути власнику, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного прокурором, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Таким чином, суд погоджується з позицією прокурора та вважає доведеними наявність ризиків, викладених прокурором у заяві про забезпечення позову.

При цьому, арешт майна і заборона вчинення реєстраційних дій є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на земельну ділянку, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити отримання ефективного захисту своїх прав позивачем, задля якого він і звернувся до суду з даним позовом.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури Андрія Вітюка про забезпечення позову Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-Агрокряж» про витребування земельної ділянки у комунальну власність - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 1,5 га кадастровий номер :02:000:0751, що розташована на території Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

В іншій частині заяви відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: Т.Б.Київська