ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1383/25 Справа № 210/4561/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортника В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/4561/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Сільченка В.Є., -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого посилався на те, що протягом 28 років 06 місяців пропрацював на підприємстві відповідача.

Працюючи гірником очисного забою в його функціональні обов`язки входив весь комплект робіт по очисній виїмці корисної копалини.

08.06.2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановив професійне захворювання: радикулопатія поперекова крижова L5, S1 та шийна С6 С7 С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями стійким больовним і мязово-тонічним синдромами, нейродисфункцією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня. Захворювання постійне.

Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) 05.07.2023 року підставою професійного захворювання постала робота гірником очисного забою (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично-допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

У зв`язку з цим 23.04.2024 року позивачем було пройдено первинний огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% по радикулопатії, з 25 березня 2024 року безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 144337 від 23.04.2024р.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Стан здоров`я не дозволяє йому тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні, він став погано переносити спеку та холод, оскільки суглоби швидко реагують на зміну температури і починається біль. Вимушений користуватись знеболюючими препаратами, т.я. через біль суглобів втрачає нормальний сон.

Просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання 284 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволено частково - стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, зазначає, що неповно враховано висновки Верховного Суду, викладені при вирішенні аналогічних справ, та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача до суми заявленої у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не оцінено всі докази у сукупності і неповно з`ясовані всі обставини, що мають суттєве значення для справи, зокрема, судом не взято до уваги стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, а також важкість виконуваної ним роботи.

Вважає, що визначений розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач і відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 25.10.1993 року по 07.02.2023 року (а.с.8-12 зворот).

Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 працював гірником очисного забою. Згідно з державними санітарними нормами та правилами «гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню (шкідливі).

За результатами проведених досліджень швидкість руху повітря перевищує в 3,1 рази, відносна вологість перевищує на 10% згідно ДНС 3.3.6.042-99 «Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень».

Згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці за показниками мікроклімату відносяться до 3 класу 2 ступеню ( шкідливі).

Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий рівень на 17дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку».

Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці за показниками шуму відносяться до 3 класу 3 ступеню (шкідливі).

Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці за показниками важкості праці відносяться до 3 класу 2 ступеню (шкідливі).

Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці за показниками напруженості праці відносять ся до 3 класу 1 ступеню (шкідливі).

Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 загальна оцінка умов віднесена до 3 класу 3 ступеню (шкідливі).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 05.07.2023 року встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин. Працюючи гірником очисного забою з 01.05.2001 по 07.02.2023 роки ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт по очисній виїмці корисної копалини. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення робочого інструменту внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що виконувані роботи характеризувалися фізичним перевантаженням (а.с.17- зворот).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 144337 ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 25% (а.с.19).

Згідно медичного висновку від 08.06.2023 року №629 у ОСОБА_1 виявлено професійні захворювання, у зв`язку з наявністю яких протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу виробничого пилу, шуму та несправного мікроклімату (а.с.20, 21).

Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого в зв`язку з професійним захворюванням було проведено лікування (а.с22-30).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з характеру і тривалості страждань, стану здоров`я потерпілого, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, суд визначив розмір матеріальної компенсації моральних страждань позивача в розмірі 80 000 грн., що на переконання суду, буде відповідати рівню моральних страждань, які переживає позивач.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано і практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом, згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 працював гірником очисного забою. Згідно з державними санітарними нормами та правилами «гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеню (шкідливі).

За результатами проведених досліджень швидкість руху повітря перевищує в 3,1 рази, відносна вологість перевищує на 10% згідно ДНС 3.3.6.042-99 «Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень».

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 05.07.2023 року встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин. Працюючи гірником очисного забою з 01.05.2001 по 07.02.2023 роки ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт по очисній виїмці корисної копалини. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення робочого інструменту внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що виконувані роботи характеризувалися фізичним перевантаженням (а. с 17- зворот).

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і призвело до негативних наслідків для позивача.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 25%, стан здоров`я потерпілого на час розгляду справи, тяжкість та невідворотність вимушених змін його життєвих стосунках, розуміння незворотності змін на краще у стані здоров`я, перенесення фізичного болю, необхідність у зв`язку із хворобою проходити періодичні курси лікування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про зміну рішення суду в частині розміру стягнутої на користь позивача матеріальної компенсації його моральних страждань і збільшення її з 80 000 грн. до 120 000 грн., що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу позивача, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1 200 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 800 грн. за подачу апеляційної скарги, що разом складає 3 000 (три тисячі ) грн 00 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 200 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 1 800 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, що разом складає 3 000 (три тисячі ) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 січня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв