Провадження № 22-ц/812/61/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 945/1836/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Павленко Наталією Миколаївною,

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 жовтня 2024 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено того ж дня), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 29 січня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 електронній формі було укладено договір № 501230907, за умовами якого ОСОБА_1 отримала 50 000 грн кредитних коштів на споживчі потреби. Кредит було надано строком на 48 місяців, з відсотковою ставкою 28% з 12 по 23-й місяць та 23% з 24 по 48 місяць.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею умов кредитного договору станом на 20 вересня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 71728,19 грн, з яких 46 095,12 грн за тілом кредиту та 25 633,07 грн за процентами.

20 вересня 2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501230907 від 29 січня 2020 року, позичальницею за яким є відповідачка.

Таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість та судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору 3 028 грн, та витрат на надання професійної правничої допомоги 7 100 грн.

Відзиву на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_1 до суду не надходило, оскільки направлена на її адресу судова кореспонденція повернута з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Врахувавши приписи частини восьмої статті 128 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідачки про час та місце слухання справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за таких обставин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» стягнуто 71 728, 18 грн кредитної заборгованості та судові витрати: 3 028 грн сплаченого судового збору та 3 500 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що долучені позивачем до матеріалів справи письмові докази, у повній мірі підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів, а також через неналежне виконання позичальницею кредитних зобов`язань - утворення заборгованості в розмірі 71 728,18 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Павленко Н.М., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю перерахування АТ «Альфа-Банк» кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки; неналежністю доказу виписки за особовим рахунком, оскільки він сформований АТ «Сенс Банк» який відношення до кредитного договору не має.

Крім цього апелянт посилалась на помилковість висновку суду про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки з виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 є і платником і отримувачем грошових коштів, а докази перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ «Альфа-Банк», у матеріалах справи відсутні.

Також апелянт посилалась на порушення судом її прав тим, що про наявність спору вона довідалась випадково з вебсайту «Судова влада України», 17 вересня 2024 року негайно адвокатом було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки ні позовної заяви, ні копій доданих до неї документів вона не отримувала. З матеріалами справи представник ознайомилася тільки 08 жовтня 2024 року, проте вже 17 жовтня 2024 року судом було ухвалено рішення у справі, не зважаючи на те, що підготовка відзиву у такій категорії справ потребує значного часу.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 71 728, 19 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 29 січня 2020 року шляхом підписання Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії ОСОБА_1 запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

В оферті наведені умови кредитування, зокрема: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту 50 000 грн, процентна ставка - 33 % річних, фіксована; строк кредиту 48 місяців. Спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий позичальнику в АТ «Альфа-Банк».

В оферті також наведені умови кредитування: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; сума кредиту до 200 000 грн; процентна ставка фіксована 26% - фіксована; строк дії кредитної картки 3 роки з моменту випуску. Встановлення обов`язкового мінімального платежу 5% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн.

Оферта акцептована Банком, що підтверджується Акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501230907, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29 січня 2020 року.

29 січня 2020 року сторонами підписано Графік платежів та розрахунок споживчої вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 501230907 від 29 січня 2020 року.

До укладення кредитного договору відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту.

З виписки по рахункам відповідачки за період з 29 січня 2020 року по 20 вересня 2021 року вбачається, що 29 січня 2020 року на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 перераховано 50 000 грн кредиту згідно договору № 501230907 від 29 січня 2020 року. Також випискою підтверджується здійснення ОСОБА_1 часткового погашення платежів.

Крім цього випискою також підтверджується, що 20 вересня 2021 року по рахунку проведено операцію «Згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», сума операції 75 773,17 грн.

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами (надалі іменуються «основні договори» або «основний договір» в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору.

Згідно додатку № 1-1 до зазначеного вище договору право вимоги за кредитним договором № 501230907 від 29 січня 2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Позиція апеляційного суду

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті81 ЦПК України).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: "за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

20 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1-1 до договору.

Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу право вимоги за кредитним договором № 501230907 від 29 січня 2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

Пунктом 2.2 договору факторингу визначено, що право вимоги яке відступається, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Факт виконання умов договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року підтверджується складеним того ж дня актом приймання-передачі реєстру боржників та платіжним дорученням № 559 від 20 вересня 2021 року, за яким TOB «ФК «Еліт Фінанс» перераховано на рахунок АТ «Альфа- Банк» зазначені у п. 4.2. договору факторингу 12 844 800 грн.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що умови договору факторингу та проведення розрахунків між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» з чітким визначенням обсягів набутих позивачем прав до чітко визначених боржників у додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 вересня 2021 року, яким, зокрема, є відповідачка, свідчить про набуття позивачем права вимоги за цим позовом, в силу статей 512, 514 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку відповідачки ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 20 вересня 2021 року, з якої вбачається надання відповідачу кредиту, рух коштів по рахунку, а також наявність та розмір заборгованості.

При цьому, виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).

Також Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 08.05.2024 року у справі № 381/1647/21 провадження № 61-4504св23).

Доказів на спростування факту укладення вищевказаного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів апелянтом не надано.

Посилання апелянта на зарахування сплачених платником ОСОБА_1 грошових коштів на різні рахунки, відкриті нею у АТ «Альфа Банк» та АТ «Сенс Банк», не спростовує висновків суду щодо укладення кредитного договору, проведення розрахунків по ньому та щодо існування вказаного позивачем розміру заборгованості, оскільки з урахуванням принципу змагальності сторін щодо покладення тягаря доказування на сторони, стороною відповідачки не надано доказів того, що наявність кількох рахунків та зарахування на них грошових коштів будь-яким чином вплинула на розмір кредитної заборгованості.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що виписка по особовому рахунку складена в АТ «Сенс Банк» у той час, як учасниками угоди є АТ «Альфа-Банк» і відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови КМУ від 3 вересня 2024 р. № 1010 Акціонерне товариство «Сенс Банк» є державним банком. Банк є правонаступником: усіх прав і обов`язків акціонерного товариства «Альфа-Банк», код згідно з , яке відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28 квітня 2018 р. (протокол № 2/2018) змінило тип акціонерного товариства з публічного на приватне, а також змінило найменування з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на акціонерне товариство «Альфа-Банк» та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 1 червня 2009 р. (протокол № 3/2009), код згідно з , та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке було утворене відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2000 р. (протокол № 3/2000) та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків акціонерного комерційного банку «Київський інвестиційний банк», який був утворений відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 22 липня 1997 р. (протокол № 1) та виступив правонаступником усіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Київінвестбанк», яке було утворене за рішенням зборів учасників від 21 листопада 1995 р. та виступило правонаступником усіх прав і обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку споживчої кооперації «Віто», яке було утворене відповідно до установчого договору від 18 листопада 1992 року, зареєстрованого Національним банком 24 березня 1993 року за № 158.

Отже, оскільки АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк», то наданий ним витяг по особовим рахункам відповідачки ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом наявної кредитної заборгованості.

Також критично колегія суддів оцінює довід апелянта про порушення її прав на подання відзиву на позовну заяву розглядом справи 17 жовтня 2024 року, тоді як з матеріалами справи представник ознайомилась тільки 08 жовтня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що позов пред`явлено 31 липня 2024 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цього ж дня оголошення про розгляд справи розміщено на офіційному вебпорталі судової влади України. Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи представник відповідачки ОСОБА_1 подала 17 вересня 2024 року, проте ознайомилась з ними тільки 08 жовтня 2024 року.

Доказів існування будь-яких перешкод в ознайомленні з матеріалами справи до 08 жовтня 2024 року суду не надано.

Отже, оскільки сторона має можливість на власний розсуд визначати час та обсяг здійснення необхідних процесуальних дій у справі, колегія суддів вважає, що порушення судом прав відповідачки та її представника у даному випадку не доведено, тому підставою для скасування рішення суду першої інстанції слугувати не може.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно статті 357 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_1 , адвоката Павленко Н.М.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд має керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павленко Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 13 січня 2024 року