ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №201/16180/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2024 року,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна О.В., про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки - ОСОБА_4 , з якою по день смерті проживав її батько - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , який доглядав за нею, у зв`язку з важкою хворобою; чоловік бабусі - ОСОБА_2 , 1930 року народження, з 2016 року мешкав окремо. Заповіту баба не залишила.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 листопада 2022 року встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачкою 09 листопада 2022 року отримано свідоцтво про смерть, яке видано Соборним відділом ДРАЦС м. Дніпро.

14 березня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В., з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу № 12/2023, та вході проведення нотаріальних дій було встановлено, що спадщина після смерті померлої ОСОБА_4 складається з недоотриманої пенсії, нарахованої ГУ ПФ України в Донецькій області, в розмірі 101 776,94 грн.

За усною заявою батька позивачки ОСОБА_3 та діда ОСОБА_2 щодо небажання прийняти спадщину, як спадкоємців першої черги про отримання спадщини після смерті ОСОБА_4 , що підтверджено інформацією приватного нотаріуса по відсутність спадкоємців, позивачка як єдина спадкоємиця та онука померлої звернулася з відповідною заявою про отримання спадщини.

Але постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., 18 грудня 2023 року позивачці відмовлено у проведенні нотаріальної дії та видачі позивачу, як спадкоємиці п`ятої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, у зв`язку із наявністю спадкоємця першої черги ОСОБА_2 .

На підставі наведеного вище, зазначаючи що оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 , позивач просила суд стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, залишок недоотриманої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в розмірі 101 776,94 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що бабуся ОСОБА_4 та дід ОСОБА_2 , як подружжя, довгий час, на момент смерті баби, не проживали за однією адресою а мали лише спільну реєстрацію місця проживання.

Крім того, дід позивачки ОСОБА_2 проживав у тимчасово окупованому м. Єнакієве Донецької області, а баба разом із позивачкою в м. Маріуполі Донецької області, а згодом у м. Макіївка Донецької області разом з батьком позивачки, де і померла.

Позивач зауважує на тому, що вона, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, скористувалась своїм правом та прийняла спадщину шляхом своєчасної подачі відповідної заяви.

Також вказує, що 07 травня 2024 року вона отримала свідоцтво про смерть діда ОСОБА_2 , про що повідомила помічника судді Фаліна І.Ю., при цьому суд не вимагав від позивача надати копію свідоцтва про смерть діда, як на підтвердження обставини, що підлягає доказуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , в смт. Ясинівка, м. Макіївка, Донецької області, Україна, померла баба позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 листопада 2022 року Соборним відділом ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 71783415, виданого 14 березня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена спадкова справа за номером у реєстрі 70385769, за номером у нотаріуса 12/2023.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається, з недоотриманої пенсії за період з 19 березня 2020 року по 31 жовтня 2022 року у сумі 101 776,94 грн, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 квітня 2023 року, відповідно до матеріалів спадкової справи № 70385769.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. від 18 грудня 2023 року було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після смерті її баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із наявністю спадкоємця першої черги - ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом, позивачка посилалась на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 , тому має відповідне право на отримання від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, залишку недоотриманої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в розмірі 101 776,94 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Інформації щодо усунення від права на спадкування, а також про відмову від її прийняття ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. При цьому позивачка є спадкоємцем п`ятої черги, не подавала позову про зміну черговості спадкоємців, а також не зазначала що померла була у безпорадному стані та потребувала постійного догляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №127/9778/17 від 24 червня 2020 року, № 641/13649/14 від 21 листопада 2018 року, №343/1821/16 від 16 січня 2019 року, № 204/1272/16 від 07 лютого 2020 року.

З матеріалів справи слідує, що померла ОСОБА_4 є матір`ю батька позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , а також перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , подружжя на момент смерті проживали спільно за однією адресою. Заповіту померла не залишила.

Згідно відомостей з реєстру ДРАЦС, безпосередній доступ до якого має нотаріус, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відомості про смерть ОСОБА_2 не зареєстровані.

Таким чином, ОСОБА_2 відповідно ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину в порядкуч.3 ст. 1268 ЦК України.

Інформації щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, а також про відмову від її прийняття ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Крім того, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., 18 грудня 2023 року позивачці відмовлено у проведенні нотаріальної дії та видачі позивачу, як спадкоємиці п`ятої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, у зв`язку із наявністю спадкоємця першої черги ОСОБА_2 .

Вказана нотаріальна дія позивачем не оскаржена.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що бабуся ОСОБА_4 та дід ОСОБА_2 , як подружжя, довгий час, на момент смерті баби, не проживали за однією адресою а мали лише спільну реєстрацію місця проживання та про те, що дід позивачки ОСОБА_2 проживав у тимчасово окупованому м. Єнакієве Донецької області, а баба разом із позивачкою в м. Маріуполі Донецької області, а згодом у м. Макіївка Донецької області разом з батьком позивачки, де і померла не свідчать про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не проживали за однією адресою та не вели спільного господарства.

Посилання позивачки на те, що 07 травня 2024 року вона отримала свідоцтво про смерть діда ОСОБА_2 , про що повідомила помічника судді Фаліна І.Ю., при цьому суд не вимагав від позивача надати копію свідоцтва про смерть діда, як на підтвердження обставини, що підлягає доказуванню, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

На момент ухвалення оскаржуваного рішення позивач по справі не довела належними та достовірними доказами того факту, що її дід ОСОБА_2 помер та позовні вимоги вказаними обставинами не обґрунтовувала.

Відповідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від неї, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, які апелянт долучила до апеляційної скарги.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, і підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржене рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 січня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста