Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/2411/24
Провадження № 2/945/501/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кінек Г.О.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дідух К.О. звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов вмотивовано тим, що 04.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 04.11.2011 року Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.11.20211 року зроблений відповідний актовий запис за №13. Сімейне спільне життя не склалося, а тому Відповідач подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, яка наразі розглядається в Миколаївському районному суді Миколаївської області, справа № 945/1367/24. У період шлюбу було придбано майно щодо якого Позивач вважає за необхідне подати позов про його поділ , як спільно набутого. Будь-якої домовленості між сторонами по справі щодо поділу спільно набутого майна або укладеного шлюбного договору не існує. Зокрема, Сторонами по справі було придбано наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0099, площа (га): 0.0362, з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва», АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Юрловою О.В. 26.09.2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-467. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме та їх обтяжень, на підтвердження чого надає Інформацію з Державного реєстру речових прав від 30.09.2024 року.

Ухвалою судді від 10.10.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.12.2024 на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що керуючись презумпцією спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, позивачка ОСОБА_2 визнає можливим поділ земельної ділянки в рівних частинах, однак не згодна з позовними вимогами про стягнення з неї судових витрат, які складаються в тому числі з витрат на професійну правову допомогу, яку позивач очікує понести, та вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір має бути стягутий з неї в розмірі 605,60 грн, який керуючись ч. 2 ст. 127 ЦПК України долучений до матеріалів справи та приймається судом до уваги при ухвалені рішення, оскільки суд вбачає підстави для продовження процесуального строку на подання відзиву.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. 10.01.2025 на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Дідух К.О. про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив. Однак від представника ОСОБА_2 адвоката Щукіної Н.О. 10.01.2025 надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, підтримують позицію вказану у відзиві та не мають додаткових доказів у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 04 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Під час перебування в шлюбі сторони придбали земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0099, площа (га): 0.0362, з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва», що розташована - АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2017 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Право власності на вищезгадане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.09.2024 року № 397040577.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Крім того якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18(провадження № 61-14494св20).

Судом враховано, що як позивачем, так і відповідачкою визнано, що спірне майно сторонами було придбано саме в офіційно зареєстрованому шлюбі. Отже у справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно сторонами не спростована, таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у спірному майні є рівними.

Отже, системний аналіз вищенаведених норм закону, дає правові підстави суду визнати, що земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0099, площа (га): 0.0362, з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва», що розташована - Миколаївська область, Миколаївський район, село Надбузьке, Садово-виноградарське товариство «Дружба», земельна ділянка 105 ,є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з чим виходячи з правил рівності часток у спільному майні, суд дійшов до висновку про необхідність виділити у власність позивачу 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0099.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 142, 206, 265, 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0099, площа (га): 0.0362, з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва», що розташована - Миколаївська область, Миколаївський район, село Надбузьке, Садово-виноградарське товариство «Дружба», земельна ділянка 105.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 484,33 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним 06.10.2024 на підставі квитанції ID: 8236-3582-7961-6184, за реквізитами: Отримувач коштів Миколаїв.ГУК/Миколаївськ. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992030, Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), Рахунок отримувача UA0014230, Код класифікації доходів бюджету 22030101, в сумі 968,66 грн, що становить 484,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 10.01.2025.

Суддя І.В. Павленко