Провадження № 2/127/2888/24
УХВАЛА

07 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши заяву першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури В. Гайворона про забезпечення позову в справі за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури В. Гайворона, поданим в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області є цивільна справа за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури В. Гайворона, яка подана в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про повернення земельної ділянки.

Першим заступником керівника Вінницької обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, подана заява про забезпечення позову в цій справі відповідно до якої просить:

- накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:103:0101, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ чи об`єднання земельної ділянки кадастровий номер :02:103:0101 площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:103:0101 площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної кадастровий номер :02:103:0101 площею 0,09 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:103:0101, площею 0,09 га, належить саме до земель водного фонду і це підтверджується цілим рядом доказів в справі. Вона незаконно вибула з комунальної власності земель водного фонду та утворилася шляхом поділу земельної ділянки водного фонду площею 22,5 га, на якій розташований ставок «Качатник». Ця земельна ділянка була надана для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_2 , яка надалі на підставі договору купівлі-продажу №1617 від 13.08.2020 відчужила її на користь ОСОБА_3 . Останній же пізніше на підставі договору дарування №2020 від 19.07.2021 відчужив цю земельну ділянку на користь відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач же як власник спірної земельної ділянки, користуючись своїм правом може у будь - який момент її відчужити, об`єднати її з іншою земельною ділянкою або здійснити поділ тощо, чим призведе до неможливості повернення її у власність держави за рішенням суду у даній справі, і тим самим ускладнить чи унеможливить захист інтересів держави. При цьому звертає увагу, що на сьогодні на інтернет порталі Dim.Ria масово здійснюється продаж земельних ділянок, відведених на території ставка «Качатник» та р. Вишня, чим убачаються додаткові підвищені ризики. З метою запобігання випадкам, коли невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав позивача, вбачає підстави для вжиття заходів для забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретних обставин.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначила, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як слідує з матеріалів справи між сторонами виник спір щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:103:0101, площею 0,09 га, що розміщена в районі території ставка «Качатник» та р.Вишня, та яка, як стверджує позивач, є земельною ділянкою водного фонду.

Суд звертає увагу, що процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи та наразі вирішувати питання належності чи неналежності спірного майна до тієї чи іншої категорії земель, оскільки заходи забезпечення покликані лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, а умовою його застосування є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наміру саме відповідача відчужити спірне майно, однак вказане, не є підставою для відмови у забезпеченні позову з огляду на оголошення про продаж цілого ряду земельних ділянок в районі території ставка «Качатник» та р.Вишня, що розміщені на платформі для пошуку оголошень з приводу продажу нерухомого майна dim.ria.com, що дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 зазначив, що під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на обґрунтування заявником способів забезпечення позову, яких він просить вжити, суд звертає увагу на наступне.

Верховний Суд неодноразово виснував, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Заборона іншим особам вчиняти будь - які дії щодо предмета спору, зокрема реєстраційні, вказує на заборону вчинення будь - які реєстраційної дії щодо предмета спору і не потребує переліку та/або конкретизування таких дій.

Враховуючи предмет спору в даній справі, суд дійшов висновку, що застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на спірну земельну ділянку в цілому охоплюється предметом позову та буде співмірним із заявленими позовними вимогами. Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача та не завдасть йому шкоди чи збитків, а лише тимчасово унеможливить розпорядження спірним майном до вирішення спору в суді, а тому суд вважає за можливе накласти арешт на спірну земельну ділянку.

Що стосується заборони вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження цього майна, як-то вказує заявник, то слід врахувати, що арешт як вид забезпечення позову полягає крім іншого в проведенні опису майна і забороні розпоряджатися ним до вступу рішення в законну силу або до зняття арешту, а в разі потреби в обмежені права користуватися майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам, тому суд не вбачає доцільним та обґрунтованим застосування до даного виду забезпечення позову ще додатковий вид. Крім цього, суд звертає увагу, що якщо арешт має комплексний характер регламентованої законом поведінки повноважних на те органів і посадових осіб, то заборона на вчинення дій, як вид забезпечення позову, полягає в покладенні адресного обов`язку на особу по утриманню від вчинення конкретно виражених юридично значущих дій.

За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним додатково забороняти відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном та державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів тощо. Заявником необґрунтовано необхідність та доцільність вжиття цих додаткових заходів забезпечення позову та наразі їх невжиття не може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому суд звертає увагу, що ні органи державної реєстрації, ні державні кадастрові реєстратори не можуть вчиняти будь-яких дій без волевиявлення власника земельної ділянки, а накладення арешту на спірну земельну ділянку забороняє власнику право розпоряджатися цим майном до визначення подальшої його долі.

Суд зазначає, що забезпечення позову має тимчасовий запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову судом враховано, що виходячи з матеріалів справи обов`язок суду щодо беззаперечного застосування до повивача зустрічного зобов`язання, який передбачений випадками визначеними ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутній.

Відповідно до частини першої та другої ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:103:0101, площею 0,09 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Виконання ухвали суду доручити Першому відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 15-А).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт сер. НОМЕР_1 , виданий 20.12.2012 Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області, РНОКПП не має у зв`язку з релігійними переконаннями, м. Вінниця, вул. Володимира Свідзінського, буд. 75,

Вінницька міська рада, , адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59,

Вінницька обласна прокуратура, , адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Монастирська, буд. 33,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Суддя: