Справа № 682/2775/24
Провадження № 2/682/1082/2024
13 січня 2025 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "ПРАВЕКС БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання,
Представник позивача в заяві до суду просить розглянути справу за його відсутності на підставі письмових доказів, долучених до позовної заяви, та, за наявності підстав, ухвалити заочне рішення .
Ухвалою суду від 13.11.2024 р відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату розгляду справи судом в порядку спрощеного провадження без участі сторін, а також їй роз`яснені права та обов`язки учасників справи, процесуальні права та обов`язки сторін, в тому числі право подати відзив на позов (заперечення проти позову згідно зі ст. 178 ЦПК України) та всіх письмових і електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи може бути проведено в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Проте відповідачка відзив на позов (заперечення проти позову) не подала, заяву про розгляд справи з участю сторін також не подала .
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату судового засідання, заяву про розгляд справи з участю сторін не подала, відзив (заперечення) на позов не подала, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд знаходить встановленим існування умов, які дають підстави для ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного.
Наведене стверджується також матеріалами кредитної справи, заведеної за Кредитним договором № 2035-001/07Ф від 09 серпня 2007 року (а.с.28 -55).
Рішення суду набрало законної сили 30 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша, друга статті 533 ЦК України).

Відповідно до положення, що міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23), традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

У постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23) Верховний Суд вказує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)).

Разом з тим жодних застережень щодо визначення трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у іноземній валюті немає.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа, зокрема, позивач, самостійно вирішує, в яких межах звертатись до суду за захистом порушеного права.

Принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони.

Предметом позову у справі, що розглядається, є передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року включно.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 вересня 2021 року у справі№ 463/3724/18, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач АТ "ПРАВЕКС-БАНК" визначив розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за невиконаним заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року у цивільній справі №682/2455/16-ц станом на 23.02.2019 року в сумі 10056,94 доларів США та здійснив розрахунок 3% річних від цієї простроченої суми за період прострочення з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2024 року, що становить 918,53 доларів США або станом на час звернення з позовом до суду - 10.11.2024 в еквіваленті до національної валюти - 37989 грн 39 коп.

11 жовтня 2024 року АТ "ПРАВЕКС-БАНК" направило на поштову адресу відповідачки ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 23.02.2019 р по 23.02.2022 р у розмірі 918,53 доларів США в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 2035-001/07Ф від 09.08.2007 р (а.с.62-63). Проте вказана вимога не була вручена ОСОБА_1 за закінченням терміну зберігання, на що вказує трекінг Укрпошти (а.с.66), і відповідно не була виконана відповідачкою.

Наданий позивачем розрахунок є зрозумілим і достатнім, відповідачкою не оспорюється.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

А відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивач дотримався вимог п. 12, п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України; досліджувані позовні вимоги є законними підставними та обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Позовна заява АТ "ПРАВЕКС-БАНК" подана через систему "Електронний суд", тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в сумі 2422,40 грн із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с.1).

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судовий збір, що становить 2422 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 4-13, 17, 18, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд

в и р і ш и в

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь Акціонерного товариства "ПРАВЕКС-БАНК" (, місцезнаходження вул. Кловський узвіз, 9/2, м. Київ, 01021) три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 р у справі № 682/2455/16-ц, за період з 23.02.2019 р по 23.02.2022 р в розмірі 918,53 доларів США, що станом на 10.11.2024 р становить 37989 грн 39 коп (тридцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн 39 коп), та 2422 грн 40 коп судових витрат .

Заочне рішення може бути переглянуте Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про пергляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, неподані заяви про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в підсистемі "Електронний суд".

Головуючий суддя Зеленська В. І.