ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1079/25 Справа № 211/3125/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 211/3125/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка Павло Костянтинович, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області,та повне судове рішення складено 25 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 16 липня 2011 року позивачка отримала кредит у сумі 300 гривень у ПАТ КБ «Приват Банк» у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, за договором, який відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих Правил та Умов.

АТ КБ «Приват Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приват Банк».

01 серпня 2012 року кредитний ліміт відповідачем був збільшений до 7 500 гривень, а 28 червня 2013 року - до 14 100 гривень. У подальшому кредитний ліміт за договором б/н від 16 липня 2011 року не збільшувався.

АТ КБ «Приват Банк» у 2018 році звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк, станом на 15 січня 2018 року просив суд стягнути із споживача фінансових послуг заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 58 563,40 гривень, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30 472,45 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 117,94 грн, заборгованість за пенею в розмірі 15 708,09 грн, штрафи - 500 грн (фіксована частина) та 2 764,92 грн (процентна складова). Суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що кредитна заборгованість виникла у ОСОБА_2 внаслідок списання коштів з кредитного рахунку відкритого на її ім`я АТ КБ «Приват Банк» у результаті шахрайських дій третіх осіб, в задоволенні позову відмовив. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково та стягненуто на користь Банку з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 16 липня 2011 року в розмірі 11 419,03 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

01 листопада 2019 року ОСОБА_2 виконала постанову Дніпровського апеляційного суду в повному обсязі та сплатила на користь Банку загальну суму 12 300,03 гривень, що складається з розміру заборгованості за кредитним договором б/н від 16 липня 2011 року у сумі: 11 419,03 гривень та розміру судового збору в сумі 881,00 гривня.

Зазначене підтверджується квитанцією з АТ «Сбербанк» № 5053710 від 01 листопада 2019 року та постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Боброва О.С. від 05 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 60424162 за виконавчим листом № 211/1257/18 від 11 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження; банківською випискою від 30 вересня 2021 року № P4JRC0JULUOMBHR1 з АТ «ПриватБанк» по картці / рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMD№4169 від 01 серпня 2012 року за період 01 березня 2017 року - 30 вересня 2021 року; витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 22 листопада 2022 року.

Отриманні відповідачем від позивачки грошові кошти на погашення кредиту (кредитного ліміту) за картковим рахунком, відповідач повинен був зарахувати на погашення тіла кредиту (фактично отриманої позивачкою суми кредитних коштів). У свою чергу, позивачка виконала свій обов`язок з повернення відповідачу фактично отриманої суми коштів що дорівнювала загальному розміру 14 100 гривень.

Незважаючи на остаточно прийняте рішення судом щодо виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 16 липня 2011 року, взятих на себе позивачкою за даною позовною заявою, та повне і своєчасне виконання рішення суду позивачкою, відповідач продовжує протиправно вимагати з позивачки оплатити заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

03 травня 2023 року позивачка письмово звернулася до відповідача із заявою про закриття банківського (карткового) рахунку НОМЕР_2 і додаткових рахунків за договором SAMD№4169 від 01 серпня 2012 року. Зазначена заява була зареєстрована відповідачем 18 травня 2023 року за № 3979436-ВБ.

Але банківський рахунок відповідачем закрито не було. Натомість відповідач протиправно продовжує щомісяця стягувати з інших рахунків, відкритих у банківській установі на ім`я позивачки, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пенею і штрафами, що підтверджується долученими позивачкою до позову роздруківками з її мобільного телефону, електронних повідомлень, що надходять від відповідача протягом 2020-2024 років, а також інформацією зазначеною у банківській виписці від 30 вересня 2021 року № НОМЕР_3 з АТ «ПриватБанк» по картці/рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) і додатковим рахункам договору (угоди роботодавця з банком щодо зарплатного проєкту) SAMDNWFC59 від 10 липня 2015 року (для отримання зарплати та інших виплат позивачкою від роботодавця АТ «Укрпошта») за період 01 березня 2017 року 30 вересня 2021 року.

Всього відповідач протиправно списав з рахунку позивачки грошових коштів у загальній сумі 8 633,55 грн.

Крім того, відповідно до електронних банківських повідомлень, що надходять від відповідача позивачці протягом 2021-2023 років відповідач в автоматизованому порядку продовжує протиправно списувати гроші з рахунків позивачки для погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пенею і штрафами по кредитному договору б/н від 16 липня 2011 року. Так за період з 05 листопада 2021 року по 08 лютого 2023 року відповідач протиправно списав з рахунку позивачки грошові кошти у загальній сумі 2 026,82 гривень. 04 квітня 2024 року відповідач надіслав позивачці чергове електронне повідомлення про те, що вона має заборгованість за продуктом Кредитна картка (договір SAMD №4169 від 01 серпня 2012 року) у загальній сумі 11 530,00 гривень.

За вищенаведених обставин, щомісячні «несанкціоновані» стягнення відповідачем з позивачки та відповідно фактично отриманих відповідачем грошових сум (майна позивачки) є порушенням загальних засад цивільного законодавства, які стосуються справедливості, добросовісності та розумності.

На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 16 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - виконаними. Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» розірвати кредитний договір № б/н від 16 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» розірвати договір банківського рахунку НОМЕР_6 від 01 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» закрити банківські рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_5 , та додаткові рахунки за вищезазначеними договорами, відкритими на ім`я ОСОБА_2 . Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття рахунку за кредитним договором № б/н, укладеному 16 липня 2011 року та довідку про відсутність заборгованості за цим договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 . Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 11 638,41 грн, що були безпідставно утримані з неї після 01 листопада 2019 року. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму збитків від інфляції в розмірі 4 399,32 грн, суму 3% річних у розмірі 908,43 грн, 2% ставки НБУ за несвоєчасне виконання зобов`язань за вкладом «Стандарт» за строковим договором № SAMDNWFD401 від 18 лютого 2016 року у сумі 10 088,43 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка П.К., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи № 211/3125/24 судом першої інстанції відбувся формально, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не навів обставин, які б безпосередньо досліджувались і встановлювались у справі судом.

Позивачем, до своєї позовної заяви у якості доказів було долучено два рішення зі справ в якій брали участь ті самі особи (позивач та відповідач), що мають преюдиціальне значення щодо обставин, які стали предметом розгляду у справі № 211/3125/24. Також, на підтвердження заявлених вимог позивачка надала роздруківку скрін-шотів повідомлень з телефону із повідомленнями відповідача про необхідність погашати борг за кредитним договором, які суд першої інстанції вважає неналежними та не допустимими доказами, на що вказує той факт, що судом першої інстанції не було досліджено їх сукупності з іншими доказами наданими позивачкою (виписками із банківських рахунків, заявами про розірвання договору, тощо), а отже і не було надано їм належної правової оцінки. Натомість у Постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі № 753/10840/19 наведено правовий висновок про те, що скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами у справі. В свою чергу, інша сторона, якою є відповідач навіть не намагалася спростувати докази надані позивачкою на розгляд суду, що доказують наявність обставин, на які вона посилається у позовній заяві. Відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, клопотань, тощо, не з`явився в судове засідання, а отже не надав жодних заперечень проти задоволення позовних вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка П.К., - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 211/1275/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час ААТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2011 року у розмірі 11 419 гривень 03 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 881 грн.

Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Боброва О.С. від 05 листопада 2019 року закінчено виконавче провадження № 60424162 за виконавчим листом № 211/1257/18 від 11 червня 2019 року у зв`язку з його виконанням.

Також у провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 211/107/21 за позовом ОСОБА_4 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено. Ухвалено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором № SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт» від 18 лютого 2016 року основного вкладу в розмірі 20 000 грн, проценти 1% «до запитання» - 49 грн 30 коп, 22% річних за період з 18 лютого 2016 року по 18 лютого 2021 року - 22 032 грн 52 коп, неустойку (3% річних) за період часу з 18 лютого 2016 року по 18 лютого 2020 року - 11 301 грн 29 коп, а всього 33 383 грн 11 коп та судовий збір в сумі 908 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 квітня 2021 року в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача ОСОБА_4 22% річних за період з 18 лютого 2016 року по 18 лютого 2021 року в розмірі 22 032 грн 52 коп та неустойки (3% річних) за період часу з 18 лютого 2016 року по 18 лютого 2020 року в розірі 11 301 грн 29 коп скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судового збору в сумі 908 грн змінено, зменшено суму судового збору до 454 грн, а іншу частину судового збору в сумі 454 грн вирішено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В решті рішення суду залишено без змін. Половину сплаченого АТ КБ «ПриватБанк» судового збору за подачу апеляційної скарги (платіжне доручення PROM1B2W7A 0410001 від 31 травня 2021 року), яка становить 681 грн компенсовано відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів, позивачка посилалась на те, що відповідач протиправно продовжує щомісяця нараховувати та стягувати з інших рахунків, відкритих у банківській установі на ім`я позивачки, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, пенею і штрафами. Крім того, протиправно не реагує на заяву позивачки про закриття банківського (карткового) рахунку НОМЕР_2 і додаткових рахунків за договором SAMD№4169 від 01 серпня 2012 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки про визнання зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 16 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - виконаними та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» розірвати кредитний договір № б/н від 16 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та розірвати договір банківського рахунку SAMD № 4169 від 01 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним способом захисту порушених прав. Крім того суд вважав недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами позовні вимоги позивачки про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» закрити банківські рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_5 , та додаткові рахунки за вищезазначеними договорами, відкритими на ім`я ОСОБА_2 , зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття рахунку за кредитним договором № б/н, укладеному 16 липня 2011 року та довідку про відсутність заборгованості за цим договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки грошових коштів у сумі 11 638,41 грн, що були безпідставно утримані з неї після 01 листопада 2019 року.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що банк не маючи на те прав, оскільки судове рішення, яким стягнена заборгованість, є виконаним, продовжує нараховувати за кредитним договором № б/н від 16 липня 2011 року відсотки, пеню, штрафи та комісії.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Кредитор (банк) має право (за наявності підстав) на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак банк має звернутись із такими вимогами до боржника, а не самовільно здійснювати такі нарахування.

Установлено, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року (справа № 211/1275/18) ОСОБА_1 виконала зобов`язання за договором № б/н від 16 липня 2011 року у повному обсязі.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 та інші).

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У даній справі, встановлено, що ОСОБА_1 виконала зобов`язання за договором б/н від 16 липня 2011 року у повному обсязі, підстави вважати зобов`язання невиконаним відсутні, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення зобов`язань за таким договором.

Відтак, із моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року (справа № 211/1275/18) про стягнення заборгованості за кредитом, зобов`язання позивача за цим договором припинилися.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21), від 25 травня 2022 року у справі № 570/1657/18 (провадження № 61-7781св21) та від 04 вересня 2024 року у справі № 278/2111/23.

Разом з тим, як видно з виписок по картці/рахунку ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» (а.с.13,16,18-21,23), після пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості Банк продовжував нарахування процентів, пені та штрафів після 01 жовтня 2019 року і обліковував заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35 222,39 грн, хоча після стягнення заборгованості за кредитним договором постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалась.

Із аналізу виписок по картці/рахунку ОСОБА_1 видно, що за позичальником станом на 05 вересня 2021 року обліковується заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 222,39 грн, яку банк продовжував нараховувати у відповідності до умов кредитного договору на підставі ст.1048 ЦК України після пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості без фактичного користування позивачкою кредитними коштами.

Вказані дії Банку вочевидь суперечать вимогам ст.1048 ЦК України і порушують права ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом і підтверджується зібраними у справі доказами, судове рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості фактично виконано в листопаді 2019 року, виконавче провадження із примусового виконання рішення закінчено 05 листопада 2019 року, своїм правом нараховувати санкції, передбачені ст.625 ЦК України, банк не скористався, а отже у відповідності до ст.599 ЦК України кредитні правовідносини сторін припинилися.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту в частині позовних вимог про визнання зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 16 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - виконаними, не відповідають вимогам закону, що у відповідності до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення в цій частині і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

При цьому колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» розірвати кредитний договір № б/н від 16 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та розірвати договір банківського рахунку SAMD № 4169 від 01 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути задоволені, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що на заяву позивачки ОСОБА_1 про закриття банківського (карткового) рахунку від 03 травня 2023 року (а.с.35,37) позивачка отримала відмову АТ КБ «ПриватБанк», надані позивачкою виписки по картці/рахунку мають останню дату операції 05 вересня 2021 року, що свідчить про недоведеність позовних вимог позивача в цій частині.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття рахунку за кредитним договором № б/н, укладеному 16 липня 2011 року та довідку про відсутність заборгованості за цим договором перед АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 , оскільки доказів того, що позивач зверталась до Банку з такими вимогами, а Банк відмовив позивачу у наданні такої інформації, матеріали справи не містять, отже такі вимоги є передчасними.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки грошових коштів у сумі 11 638,41 грн, що були безпідставно утримані з неї після 01 листопада 2019 року, оскільки як суд першої, так і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості достовірно встановити наявність факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 11 638,41 грн, так як надані стороною позивача виписки з рахунків позивача датовані 30 вересня 2021 року, а скриншоти смартфону позивача не містять відомостей про дату списання коштів. Крім того, сторона позивача, враховуючи не надання стороною відповідача відзиву на позову та доказів у справі, не заявила клопотання про витребування доказів у відповідача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який суд першої інстанції по суті застосував, хоча і не пославшись на нього.

Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.

З урахуванням того, що позивачка вказує на незаконне списання з її карткового рахунку відповідачем грошових котів по зобов`язанню, що припинене, колегія суддів вважає за необхідне захистити порушене відповідачем право шляхом визнання неправомірними дій АТ КБ «Приватбанк» по нарахуванню ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви від 16 липня 2011 року сум, починаючи з 01 жовтня 2019 року включно та припинити зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» у правовідносинах згідно з анкетою-заявою від 16 липня 2011 року, внаслідок повного виконання.

У відповідності до норм частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Я видно з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим звільнена від сплати судового збору.

Тому на підставі викладеного у із врахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, який підлягає сплаті за рахунок АТ КБ «Приватбанк» має бути сплачений відповідачем в повному обсязі в сумі 3 028 гривень (1 211,20 грн - задоволена позовна вимога немайнового характеру за розгляд справи в суді першої інстанції + 1 816,80 грн (1 211,20 * 1,5) за розгляд справи судом апеляційної інстанції).

Керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Зайка Павло Костянтинович, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання зобов`язання ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 16 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» виконаними та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати виконаними зобов`язання ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 16 липня 2011 року, укладеному між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» по нарахуванню ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви від 16 липня 2011 року сум, починаючи з 01 жовтня 2019 року включно та припинити зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» у правовідносинах згідно з анкетою-заявою від 16 липня 2011 року, внаслідок повного виконання.

В іншій частині рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь держави судовий збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: