№ 2/183/4354/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

за участю представника відповідача Серебрякова Е.С.,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит № 829 від 09.04.2021 року у розмірі 30833,10 грн., та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого кредитування» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 829, згідно Анкети-заяви на умовах Пропозиції на укладення електронного Договору, що акцептована шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідно до умов Договору, Товариство надало позичальнику грошові кошти у сумі 3 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

На виконання вимог законодавства про електронну комерцію, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання Договору про споживчий кредит.

ТОВ «Коллект Центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши за допомогою ТОВ ФК «Вей фор пей» відповідачеві кредитні кошти у розмірі 3000 гривень шляхом зарахування цих коштів на карту, яка належить позичальникові та вказаним ним у договорі.

Щодо права вимоги заборгованості за договором Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр» до відповідача, позивач зазначає наступне.

На підставі договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і до ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь позивача право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на підставі Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року. Отже, позивач наполягає на тому, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Таким чином, за розрахунком позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на дату відступлення права вимоги (30.11.2021 року) становила 51357,70 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 48356,7 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги;.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 30833,10 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 27833,10 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Оскільки відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав, ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також покласти на нього судові витрати.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.45).

У відзиві на позов представник відповідач спростовує доводи позивача щодо зарахування його довірителеві кредитних коштів через ТОВ «Вй фор пей», яке не є банківською установою, подана довідка не підтверджує належність банківської картки ОСОБА_1 , найменування одержувача відсутнє. Відповідач не був належним чином повідомлений про зміну кредитора у зобов`язаннях, в спосіб, передбачений законом. Так само, відповідач спростовує розрахунок заборгованості по кредитному договору, який не являється первинним бухгалтерським документом, оскільки підписаний директором та бухгалтером позивача, нараховані проценти значно перевищують тіло кредиту, що на думку відповідача, є неприпустимим. Так само представник відповідача заперечує проти стягнення з його довірителя правничої допомоги у визначеному позивачем розмірі (9000 гривень), і просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність (а.с. 53-61).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував взагалі укладення його довірителем кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатору, а так само спростовував підписання та ознайомлення з іншими додатками до договору, які є невід`ємною частиною, вважав не належним доказом подану довідку про перерахування коштів на картку боржника через фінансову компанію «Вей Фор Пей», яка не є банківською установою та не уповноважена за кредитним договором вчиняти такі перекази. Поданий розрахунок заборгованості представник відповідача вважав також не належним доказом, оскільки такий документ не являється первинним бухгалтерським документом. Однак представник відповідача наполягав на застосуванні позовної давності.

Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 09 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 829, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3000,00 грн. шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України, зазначені умови є публічною пропозицією у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України.

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується довідкою, долученою до матеріалів справи (а.с. 14).

Перерахування грошових коштів на картку позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», яка відповідно до умов договору, що укладений між ТОВ «Служба МК» та ТОВ «ФК «Вей Фор Пей», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку позичальника на підставі укладеного договору позики (а.с. 14).

Згідно п.п.1.3. договору позики, термін користування кредитом 18 днів з моменту отримання кредиту.

Відповідно до п.п.1.4. договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до цього договору).

Умовами договору позики на період зазначений в п.п.1.3. договору, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 2% за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64%, а з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повергнення кредиту процентна ставка збільшується ще на 1,38%.

Відповідно до п.4.15 договору позики, цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №07-07/21, за умовами якого ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики № 829 від 09.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальником ОСОБА_1 (а.с. 19-24).

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 829 від 09.04.2021 року, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальником ОСОБА_1 (а.с. 25-31).

З приведеного розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 30.11.2021 року, становить 23700 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату першого відступлення права вимоги - 20700 грн. (а.с. 15-16).

З розрахунку заборгованості, проведеного станом на 10.03.2023 року, проведеного ТОВ «Вердикт- Капітал» вбачається, що заборгованість становить 20382,90 грн.

За розрахунком заборгованості, проведени ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 складає 50382,90 грн. (а.с. 18).

Однак, позивач, посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності просить суд стягнути заборгованість у розмірі 30833,10 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 27833,10 грн. - заборгованість за відсотками.

Між тим, з поданим до суду розрахунком суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, як зазначав суд вище, суду не надано доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості по кредитному договору, а неналежне виконання останнім договірних зобов`язань порушує майнові права і охоронювані законом інтереси позивача.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість по сплаті кредиту. Відповідачем наявність вказаної заборгованості не спростовано, як і не надано доказів її погашення.

Між тим, заявлена до стягнення сума заборгованості, в тому числі з урахуванням застосування програми лояльності, зазначена у розрахунку в розмірі 30833,10 грн., перевищує орієнтовану загальну вартість кредиту погоджену з відповідачем при укладенні Договору про споживчий кредит та вказану у паспорті споживчого кредиту і у графіку платежів, які являються невідємною частиною договору.

Суд зазначає, що згідно до умов договору, відповідачу були видані кошти у розмірі 3 000,00 грн., з якими відповідач належним чином ознайомлений, передбачений строк користування кредитом у 18 днів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Так, згідно із ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 829, за умовами якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Термін користування кредитом 18 днів.

Умовами договору позики на цей період встановлена плата за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, що становить 1080 грн., згідно графіку погашення кредиту та паспорту споживчого кредиту.

Кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання договору позики, що укладення договору позики у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до ЗУ Про електронну комерцію вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, цей правочин у розумінні положень ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять. Отже, підписавши договір позики, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами.

З приведеного розрахунку ТОВ «Коллект Центр» вбачається, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 10.09.2024 року, становить 50382,90 грн.

Нарахування процентів за користування грошовими коштам поза періодом договору позики, відбувалося відповідно до умов пункту 1.4 договору про надання фінансових послуг та договорів про відступлення прав вимоги, у розумінні яких нарахування та стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, здійснюється відповідно до ст. 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Окрім того, ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Умови договору факторингу та договору про відступлення права вимоги мітять обов`язок нового кредитора повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором у порядку, передбаченого чинним законодавством або основним договором.

Між тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідного повідомлення боржнику про зміну кредитора та відступлення прав вимоги за договором позики №№ 829 від 09.04.2021.

Враховуючи вищевикладене, не повідомлення боржника про зміну кредитора, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12, надає підстави стверджувати про безпідставне нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики.

За таких обставин, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, оскільки договір позики укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, тому ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка в подальшому перейшла до нового кредитора, саме у розмірі 4080,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 1080,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Пред`явлені до стягнення проценти стягненню не підлягають, оскільки нарахування останніх відбувалося поза межами строку договору позики та без належного повідомлення боржника про зміну кредитора.

Вирішуючи питання щодо підстав для застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ТОВ «Коллект Центр» звернулося 09.10. 2024 року.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України, передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За умовами договору строк користування кредитними коштами складає 18 днів, починається з 09 березня 2021 року та закінчується 26 квітня 2021 року (включно).

Між тим, з приведеного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за укладеним договором позики.

Отже, з 26 квітня 2021 року почалося прострочення виконання зобов`язання відповідача за договором позики.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Пунктом 4.12 договору встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з поверненням суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та будь-яких інших платежів, належних з позичальника, застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років.

Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, а тому суд позбавлений можливості застосувати позовну давність за заявою відповідача, поданою разом із відзивом.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 133 та ч. 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року з додатком (прайс-листом); копію платіжної інструкції № від 12 вересня 2024 року; заявкою на надання юридичної допомоги № 305 від 05.07.2024 року; витягом з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року (а.с. 35-40).

Розподіляючи витрати понесені на професійну правничу допомогу під час розгляду справи та враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що наявні матеріали справи та надані суду документи, є підставою для відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір є доведений належними та допустимим доказами.

Однак, з урахуванням критерію розумної необхідності таких витрат, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, що буде достатнім у даній спірній ситуації.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, слід стягнути із відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12,13,76-82,89, 133, 137, 141,263,265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 829 від 09.04.2021 року у розмірі 4080 гривень (чотири тисячі вісімдесят гривень), з яких тіло кредиту становить 3000 гривень, проценти за користування кредитом 1080 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: вул.Мечнікова, 3, офіс 306, м.Київ, 01133.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.