Справа № 570/3613/24
Номер провадження 2/570/195/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Карпяк С.

представника позивачки - адвоката Курганської О.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, -

в с т а н о в и в :

Позивачка зазначає, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 . Власниками іншої 1/2 частини будинку є відповідачі. 1/2 частина житлового будинку не може бути виділена в натурі, а добровільно вирішити питання про припинення права власності відповідачів із виплатою їм грошової компенсації немає можливості, тому позивачка звернулася до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з присудженням на користь спадкоємців 1/2 частини житлового будинку - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошової компенсації у розмірі 111886 грн., та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30.07.2024 р. провадження у справі було відкрито.

Через систему Електронний суд, представником позивачки - адвокатом Курганською О.В. було надіслано клопотання про витребування доказів, згідно якого просить витребувати з Рівненського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа № 948/2007.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 року було задоволено клопотання про витребування доказів. Витребувати з Рівненського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 948/2007, заведену Рівненською районною державною нотаріальною конторою Рівненської області після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.09.2024 р. надійшла заява про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 року було відмовлено у затвердженні мирової угоди.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 року було закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила суду, що вона доглядає за будинком, інші власники майна не мають інтересу до будинку. Поділити будинок немає можливості. Відповідачки згідні на отримання грошової компенсації за їхню частину майна тому вона просить суд позов задоволити.

Представник позивачки просить задоволити позов з підстав, що викладені у позові. Додала, що у даному випадку має місце спадкова трансмісія, відповідачкам не обов`язково отримувати свідоцтво про право на спадщину та у послідуючому реєструвати це майно на себе. Відповідачки як спадкоємиці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, є її власниками з часу відкриття спадщини. Відповідачки прийняли спадкове майно після смерті свого батька, який прийняв у спадщину майно після смерті своєї дружини ОСОБА_5 . Тобто достатньо того, що в силу закону вони є власниками майна, бажають від нього відмовитися на користь позивачки та отримати за це грошову компенсацію, а тому наявні підстави для задоволення позову.

У підготовчому судовому засіданні відповідачки позов визнали та пояснили суду, що вони не мають потреби у спадковому майні, тому не заперечують отримати за це майно грошову компенсацію. Також не заперечують щоб суд визнав власницею їхнього майна позивачку. На запитання суду чому вони не бажають оформити спадкові права на майно, у подальшому зареєструвати це майно у встановленому порядку, а потім на підставі цивільної угоди цим майном розпорядитися, відповіли, що «через суд вирішити майнові права їм дешевше».

У послідуючі засідання відповідачки не з`явилися.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

Позивачка є власницею частини житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі рішення Рівненського районного суду від 04.03.2005 р. у справі №2-456/2005.

Інша 1/2 частина житлового будинку належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області 30.09.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Спадкоємцем майна був її чоловік - ОСОБА_6 , який фактично прийняв спадкове майно, однак юридично не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями його майна є його доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в шестимісячний строк подали заяви до Рівненської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримали до цього часу.

Згідно до наявних матеріалів справи, 1/2 частина житлового будинку не може бути виділена в натурі.

Позивачка згідна сплатити грошову компенсацію відповідачкам за успадковане ними майно. Позивачка просить суд припинити право спільної часткової власності на майно з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачки згідні отримати грошову компенсацію від позивачки за успадковане ними майно.

Законодавство, яке застосовує суд.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18).

На цьому наголошено у постанові КЦС від 20.11.2024 у справі 373/2163/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №609/1231/19.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону з власної волі, незалежно від волі інших осіб.

В об`єктивному значенні право власності - це право суб`єкта володіти, користуватися та розпоряджатися належними йому матеріальними благами на власний розсуд у межах закону.

У суб`єктивному значенні право власності - це система правових норм, які закріплюють належність матеріальних благ визначеним суб`єктом, й регулюють володіння, користування та розпорядження ними, а також захист компетентності власника.

Зміст права власності складається з компетентності власника щодо володіння, користування та розпорядження певною річчю (ст. 317 ЦК України).

Висновки суду.

Суд погоджується з доводами представника позивачки про те, що відповідачки є спадкоємцями майна, і що вони, прийнявши спадщину, і не отримавши свідоцтва про право на спадщину, не позбавлені спадщини.

Але відповідачки не отримали свідоцтва про право на спадщину, хоча мають можливість це зробити.

Відповідачки не провели реєстрації права власності на майно відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», хоча мають можливість це зробити.

У даному випадку відповідачки не позбавлені прав користування та володіння належним їй майном, але вони не можуть ним розпорядитися до проведення реєстрації права власності на майно відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Звернення сторін до суду було зумовлене тим, що відповідачки вирішили оминути процедуру оформлення спадкових прав та процедуру реєстрації прав на майно, а у послідуючому сторони вирішили оминути процедуру оформлення цивільно-правової угоди щодо майна, бо це для них затратно, про що й пояснили, а тому виник даний позов.

Суд зауважує, що рішення суду не може підміняти собою рішення інших органів чи установ, до компетенції яких віднесено вчинення певних процедур.

Учасники мають використовувати цивільне судочинство для захисту своїх прав.

У даному випадку захист прав сторін можливий у позасудовому порядку.

Позивачка також просить суд ухвалити рішення про припинення права власності на майно ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За положеннями ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Але особа, яка померла, вже не може володіти чи користуватися, або розпоряджатися майном.

Тому суд не може припинити право власності на майно щодо особи, яка померла.

За наведеного немає підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, то судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_2 ).

Відповідачка: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_3 ).

Відповідачка: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_4 ).

Суддя: Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 13 січня 2025 року.