УХВАЛА

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 396/223/24

провадження № 61-105ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 ,

в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 290 200,00 грн.

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 ,

в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 290 200,00 грн.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 березня 2024 року клопотання представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Боруша Андрія Олександровича, про об`єднання справ в одне провадження задоволено.

Об`єднано справу № 396/223/24 (провадження № 2/396/215/24) за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та № 396/224/24 (провадження № 2/396/216/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в одне провадження, визначивши єдиний номер справ № 396/223/24 (провадження № 2/396/215/24).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2024 року стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн,

з кожного по 6 000,00 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 й ОСОБА_3 задоволено, рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року та додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 липня 2024 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 290 200,00 грн безпідставно набутих грошових коштів. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 290 200,00 грн безпідставно набутих грошових коштів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_2 й ОСОБА_3 - адвоката Боруша А. О., про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 000,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 000,00 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Боруш А. О., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 січня 2025 року у відкритті касаційного провадження

у вказаній справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Боруша А. О., відмовлено (провадження № 61-17410ск24).

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у вказаній справі,

в якій просить оскаржувані постанови суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню. А, крім того, вона вже була визнана малозначною ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2025 року у вказаній справі за результатами розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката

Боруша А. О., (провадження № 61-17410ск24).

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних

у пунктах 1-5 цієї частини.

Ціна позову у даній справі становить 580 400,00 грн, яка станом на 01 січня

2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 250 = 757 000,00 грн).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Вказана справа також не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом а), б),

в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою апеляційним судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника на підпункт б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не беруться до уваги, оскільки такі посилання не свідчать про те, що ОСОБА_1 має необхідність у спростуванні обставин, встановлених оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи. Заявником також не зазначено які саме обставини встановленні оскаржуваними судовими рішеннями, він позбавлений можливості спростувати під час розгляду інших справ за його участі.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду

в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок

і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що

є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення

(res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду

від 25 листопада 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць