Справа № 352/2759/24
Провадження № 2/352/141/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

22.10.2024 року позивачі звернулися до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно.

Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що після смерті їхнього батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все його майно, зокрема будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке було колгоспним двором, головою якого був померлий. Станом на 15.04.1991 рік в цьому будинковолодінні проживали позивач ОСОБА_2 та його батько. За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , які є спадкоємцями за заповітом та за законом першої черги після смерті батька. Позивач ОСОБА_2 постійно проживав із батьком на час відкриття спадщини, тому вважає, що спадщину прийняв, окрім цього зазначені спадкоємці прийняли спадщину після смерті батька, коли звернулися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу. В подальшому спадкоємці відмовились від спадкування по заповіту та між спадкоємцями був укладений договір про розподіл спадкового майна і видано відповідні свідоцтва про право на спадщину (на земельні ділянки) за законом.

Однак, державний нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння, оскільки таке є колгоспним двором і співвласниками є всі його члени, тому неможливо встановити спадкову масу. Тому просять визнати право власності на спірне будинковолодіння в розмірі 4/6 за ОСОБА_2 та 1/6 за ОСОБА_8

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачами право власності на будинковолодіння в частках зазначених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви, у якій просять розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають, на спірне майно не претендують.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 24.10.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.11.2024 року постановлено в затвердженні мирової угоди, укладеної між позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності майно - відмовити.

Ухвалою суду від 19.11.2024 року постановлено витребувати у приватного нотаріуса спадкову справу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 23.06.1989 року виконкому Узинської сільської Ради народних депутатів жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Тисменицької районної ради народних депутатів №ІІІ від 14.06.1989 року (а.с.26).

Відповідно до рішення Добровлянської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 7-ої сесії 2-о скликання від 25.10.1996 року вирішено перейменувати старі назви вулиць, зокрема: Першотравневу на Франка, окрім цього перейменувати будинки згідно правил нумерації по правій стороні парні номери, по лівій непарні (а.с.27).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31.12.1961 року Добровлянською сільською радою Тисменицького району батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.33).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 11.12.1961 року Тисменицьке районне бюро ЗАГС Станіславсьокї області, батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.34).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Добровлянською сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області 01.09.1967 року, ОСОБА_11 09.11.1966 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « ОСОБА_12 » (а.с.35).

За життя ОСОБА_6 09.01.1997 року зробив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті, яким усе своє майно, а саме земельні ділянки та будинковолодіння заповів своїм дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.32).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 03.07.2010 року виконавчим комітетом Добровлянської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (а.с.8).

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 до державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 61,62).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14.06.2024 року №101/126-14/30в за громадянином ОСОБА_6 , 1924 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 значиться будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташоване на землі с. Добровляни Івано-Франківської МТГ. До дня смерті громадянина в житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , - син, 1961 року народження. Заповіт від імені ОСОБА_6 , в Добровлянській сільській раді посвідчувався 09.01.1997 року і не відмінявся. ОСОБА_6 був постійним жителем села Добровляни. Господарство відносилось до типу колгоспного двору (а.с.38).

З довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.07.2024 року № 108/126-14/30в вбачається, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року були зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , 1961 року народження (а.с. 39).

В матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про те, що вони не бажають оформляти спадщину після померлого батька ОСОБА_6 за заповітом, зазначивши, що оспорювати це питання в суді не будуть. Вказана заява підписана всіма спадкоємцями та державним нотаріусом (а.с.66).

Надалі спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 подали до нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, які зареєстровані в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 560,561,562 у спадковій справі № 679/2010 року (а.с.67, 68, 69).

На підставі цих заяв державний нотаріус Колтун С.В. видала спадкоємцям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 , зокрема на належні померлому земельні ділянки (а.с.74, 75, 76).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданої 25.12.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер (а.с.9).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого 22.08.1984 року відділом ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 були ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (а.с. 36).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого 19.04.2017 року Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_15 уклав шлюб з ОСОБА_16 , прізвище дружини після укладеного шлюбу « ОСОБА_17 » (а.с.37).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 27.05.1978 року Угорницькою сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , були ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (а.с.111).

Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса після смерті ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_4 (а.с.107).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №76591788 від 12.04.2024 року приватним нотаріусом Галавай М.В. зареєстровано спадкову справу №72293799 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (а.с.120).

Згідно заяви від 12.04.2024 року ОСОБА_5 відмовилась від прийняття належної їй частки спадкового майна за законом, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_7 (а.с.112).

ОСОБА_4 приватним нотаріусом Галавай М.В. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , зокрема на частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1168 га та на гараж № НОМЕР_9 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив» (а.с.159-161).

Постановою державного нотаріуса Колтун С.В. від 24.07.2024 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті батька ОСОБА_6 у зв`язку тим, що будинковолодіння належить до суспільної групи колгоспний двір та в ньому зареєстровані інші члени двору (а.с.42).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Стосовно типу спірного домогосподарства, то суд зазначає, що статтями 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам в рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України „Про власність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" - положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Щодо порядку спадкування та кола спадкоємців.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України в редакції, чинній на момент прийняття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положеннями ч. 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.1ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Щодо належного складу учасників, то суд зазначає, що упостанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Так, ОСОБА_6 , як голові колгоспного двору, належала частка житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , а частки спірного будинковолодіння як члену колгоспного двору належить ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_6 його частку у спірному будинковолодінні по 1/6 частки успадкували його діти - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , прийнявши спадщину за законом.

Відтак, ОСОБА_2 належить право власності на 4/6 частки вказаного будинковолодіння в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - 1/6 частки останнього.

В той же час, оскільки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, а його син ОСОБА_4 , прийняв спадщину після померлого батька, то саме він має право на спадкування 1/6 частку будинковолодіння, в АДРЕСА_1 .

Донька ОСОБА_7 ОСОБА_5 , відмовилась від прийняття належної їй частки спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті батька, на спадщину не претендує, а отже не є належним відповідачем у справі про визнання права власності на майно за вказаним позовом, відтак в задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 182, 328, 392, 1218, 1220, 1268, 1296, 1297 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/6 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 відмовити.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_10 ;

ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_11 ;

Відповідачі: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_12 ;

ОСОБА_5 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_13 .

Рішення складене в повному обсязі 10.01.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.