Справа № 152/1223/24
Провадження № 22-ц/801/83/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуСправа № 152/1223/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Роздорожною А.Г., повне рішення складено 08 жовтня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень, щомісячно, починаючи від дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 03 серпня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні та однією сім`єю вони не проживають, оскільки останні п`ять років відповідач проживає та працює в Республіці Польща, а малолітня дитина проживає разом з позивачем.

Відповідач коштів на утримання дитини не надає, а тому весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, що в свою чергу ставить її в скрутне матеріальне становище та нерівні умови щодо обов`язку утримувати дитину.

Позивачці відомо, що відповідач не має на утриманні інших осіб, окрім малолітнього сина, за станом здоров`я - здоровий, працевлаштований у Республіці Польща та отримує дохід, тобто має можливість утримувати свого малолітнього сина.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн щомісячно, починаючи з 27 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягувати із ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн, щомісячно, починаючи з 27 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції протиправно взяв до уваги докази, додані відповідачем до відзиву на позов. Судом було встановлено, що відповідач, а також інша особа сплачували грошові кошти позивачці. При цьому, жодних коштів від інших осіб їй не надходило, крім того, суд не ідентифікував цю іншу особу. У зв`язку із збройною агресією, побоюючись за своє життя та життя свого сина вона вимушена була тимчасово переїхати за кордон та проживає в Республіці Польща, тому у неї з`явилися додаткові фінансові витрати по утриманню сина. На даний час син пішов до першого класу, тому його потреби зросли, це і відвідування різноманітних гуртків за вподобаннями дитини. Дитина постійно розвивається та її інтереси і потреби завжди змінюються і збільшуються. Фактично, присуджені до стягнення аліменти в розмірі 3 000 гривень на утримання дитини є настільки мізерними, що не покривають шостої частини усіх витрат, які вона несе на утримання сина щомісячно. За 2024 рік відповідач відвідував сина два рази по декілька годин, а на прохання добровільно перерахувати 500 злотих на потреби сина, отримувала відмову.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивач аліментів на утримання їх малолітнього сина. При цьому, встановивши, що позивачка жодним чином не обґрунтувала, чому вона просить стягувати з відповідача саме 6 000 грн на утримання дитини та яку суму вона щомісяця витрачає на утримання дитини, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 3 000 грн.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 03 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народися син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 грудня 2017 року (а.с.8).

Згідно з копією довідки №02-05-952/1, виданої 19 серпня 2024 року виконавчим комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в АДРЕСА_1 , та перебуває на утриманні своєї матері (а.с.9).

На момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що вона проживає разом із малолітнім сином в Республіці Польща.

До відзиву на позов ОСОБА_2 додано копії квитанцій про сплату коштів на рахунок ОСОБА_1 (а.с.20-60).

Оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю і вона не в змозі самостійно утримувати дитину, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про стягнення аліментів.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

У ч. 1, 3 ст. 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів не обґрунтований позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на фінансову можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти.

Заперечуючи щодо позову, ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заперечення ОСОБА_2 щодо позовних вимог ґрунтувалися на тому, що твердження позивача щодо невиконання ним батьківських обов`язків та ухилення його від обов`язку щодо утримання дитини, ненадання коштів є неправдивими. Він постійно перераховує ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку, купує синові одяг, взуття та речі.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечував щодо розміру аліментів, які просила стягувати позивачка та не вказував про свою неможливість сплачувати аліменти в такому розмірі.

До вказаних заперечень ОСОБА_2 було надано копії квитанцій та чеків, а також фотознімки з сином.

Надання відповідачем коштів у добровільному порядку не позбавляє позивачку на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів в примусовому порядку.

ОСОБА_2 розмір свого доходу не вказав і доказів на підтвердження свого матеріального стану не надав.

Виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

На батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини.

Оскільки малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток тощо несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням ОСОБА_1 виїхала з сином за кордон, а саме в Республіку Польща, що не заперечується відповідачем.

Рівень життя за кордоном потребує значних витрат та прикладення додаткових зусиль тим з батьків, з ким проживає дитина.

Враховуючи вік дитини (8 років), апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, а саме 3 000,00 грн на дитину не буде достатнім для забезпечення її якнайкращих інтересів, не забезпечить дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку,

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Оскільки відповідач є працездатним, інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї не має, урахувавши право дитини на достатній рівень життя, апеляційний суд вважає, що аліменти в розмірі 4 500 грн будуть мінімально необхідними для потреб малолітньої дитини та відповідатимуть теперішнім можливостям батька надавати таку допомогу, оскільки зворотного ним не доведено.

А тому апеляційний суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на малолітнього ОСОБА_3 , з 3 000 грн до 4 500 грн, щомісячно.

Що стосується витрат ОСОБА_1 , які вона несе на гуртки сина, то такі витрати викликані особливими обставинами, а відтак належать до додаткових витрат, та можуть бути стягнуті в порядку ст. 185 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції у підлягає зміні в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, зважаючи на те, що позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, збільшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів на сина з 3 000 (три тисячі) тисяч до 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк