Провадження № 4-с/344/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє заступник начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлія Зіновіївна, заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С.

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлії Зіновіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. Скарга мотивована тим, що у Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував на виконанні виконавчий лист, виданий 25.09.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області по справі №344/24144/23, про «зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання АДРЕСА_1 , Угорщина». 03 грудня 2024 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговським Т.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №76157738. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.12.2024 в ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржником рішення суду не виконано та 27.11.2024 направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23 позов ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв Центральний відділ судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до ОСОБА_2 про визнання незаконним переміщення та подальшого утримання дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання, відібрання дитини та передання батькові, задоволено частково. Визнано незаконним переміщення та утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання по АДРЕСА_2 , позовну вимогу про те, що «якщо Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовиться повертати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Угорщини відібрати дитину і передати батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення повернення дитини до Угорщини за адресою: АДРЕСА_2 » судом не було задоволено, оскільки на думку суду вона стосувалася неіснуючого можливого майбутнього, із застосуванням умовностей, що можуть виникнути і стосуються питань виконання рішення. Отже, станом на сьогодні рішення Івано-Франківського міського суду ІваноФранківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23 ОСОБА_2 фактично не виконано, виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа №344/24144//23 від 25.09.2024, закінчено. Зазначене унеможливлює виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23 про повернення малолітньої ОСОБА_5 до Угорщини. Вважає, що дане рішення може бути виконане без участі боржника, оскільки воно передбачає повернення дитини до місця її постійного проживання до Угорщини. Державний виконавець зобов`язаний був призначити дату виконання рішення суду, повідомити про дане виконання батька дитини ОСОБА_4 та про його право взяти участь у виконанні та про можливість повернути дитину до місця постійного проживання в його супроводі. Однак, це не було здійснено державним виконавцем, що говорить про формальний підхід до виконання вищевказаного рішення суду. Просила визнати постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №76157738 неправомірною та скасувати; та зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/24144/23, виданого 25.09.2024 ІваноФранківським міським судом Івано-Франківської області в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

08.01.2025 року в.о.начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на скаргу. Зазначив, що дане рішення не може бути виконане без участі боржника (матері), оскільки рішенням зобов?язано боржника (матір дитини) вчинити дії, а саме повернути малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її постійного проживання АДРЕСА_2 , боржник (матір дитини) ухиляється від виконання рішення суду. що несе за собою наслідки передбачені відповідно до ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо виконавчий документ виконувати без участі боржника (матері дитини), то буде змінено категорію стягнення, з зобов?язати боржника вчинити дії на виконання рішення про відібрання дитини, що виконується відповідно до ст. 64 ЗУ «Про виконавче провадження».

Також зазначив, що скаржник пропустив строк на оскарження постанови, оскільки виконавче провадження завершено 03.12.2024 року, а скарга подана 17.12.2024 року. Просив скаргу залишити без розгляду у зв`язку із пропущеним строком на оскарження та відмовити в задоволенні скарги (а.с.26-29).

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скаоги підтримала, просила задоволити.

Представник Івано-Фрранківського відділу ДВС в судовому засіданні просив відмовити в задоволенніі даної скарги.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приписи ст.451 ЦПК України встановлюють, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до роз`яснень у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно достатті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Як передбачено п. а ч. 1 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, що передбачено ч.5ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатом простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб,які здійснюють примусове виконання судових рішеньі рішень інших органів» тощо.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України, є обов`язковими до виконання на всій території України, держава забезпечує виконання судового рішення, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012) і право на виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ неодноразово викладав позицію, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-ІІІ; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в частині 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1-2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (…), розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З аналізу вказаних норм Закону вбачається, що примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено Законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних із виконанням. Закінчення виконавчого провадження це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені Законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження стягувача та боржника.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеногочастиною шостоюстатті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 у справі №344/24144/23 позов ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв Центральний відділ судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до ОСОБА_2 про визнання незаконним переміщення та подальшого утримання дитини, зобов`язання повернути дитину до місця постійного проживання, відібрання дитини та передання батькові, задоволено частково. Визнано незаконним переміщення та утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання по АДРЕСА_2 .

25.09.2024 на виконання вказаного судового рішення, Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист №344/24144/23.

27.09.2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27.09.2024 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

27.06.2024 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

11.10.2024 року державним виконавцем, згідно акту державного виконавця встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_3 , рішення (виконавчий лист) N?344/24144/23, щодо зобов?язання ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її постійного проживання АДРЕСА_2 не виконано.

14.10.2024 року винесено постанову про накладення штрафу. 01.11.2024 року державним виконавцем, згідно акту державного виконавця встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_3 , рішення (виконавчий лист) N?344/24144/23, щодо зобов?язання ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця її постійного проживання АДРЕСА_2 повторно не виконано.

01.11.2024 року винесено постанову про накладення штрафу.

27.11.2024 року сформовано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, за ст.382 ККУ, та наручно занесено до Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області 03.12.2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п. 11 ч. 1 ст. 39,ст, 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №201/12569/16, рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». До рішень немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться: рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64,64 Закону N 1404-VIII); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону N 1404-VIII); про виселення божника (стаття 66 Закону N 1404-VIII); про вселення стягувача (стаття 67 Закону N 1404-VIII); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

Вбачається що зазначена у виконавчому листі вимога про зобов`язання ОСОБА_2 повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання по АДРЕСА_2 має зобов`язальний майновий характер.

Вбачається, що з переліку вищевказаних дій, вчинених державним виконавцем, не вбачається дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

ВС КЦС у постанові від 22.04.2020 р. у справі № 641/7824/18 зазначив, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 750/9782/16-а; від 07.08.2019 року у справі № 378/1033/17; від 04.09.2019 року у справі № 286/1810/17; від 07.10.2020 р. у справі № 461/6978/19; від 25.11.2020 року у справі № 554/10283/18.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 р. у справі №619/562/18, зазначено, що «...Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень».

У постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 916/4106/14 зазначено «...Втім, та обставина, що саме Боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме Боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме Боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою Боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в, його виконанні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №924/315/17 та від 30.08.2021 у справі №916/4106/14, де зроблено висновок, що навіть у випадку, коли саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання; обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання.

Відповідно до положень ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Також, відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень,неупереджено,ефективно,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3)з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів,підприємств,установ,організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення,довідки та іншу інформацію,в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п.10); викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (п.14), накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних,юридичних та посадових осібу випадках,передбачених законом(п.16); вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (п.18), здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).

Разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення державний виконавець до суду не звертався, інших, вище перелічених дій щодо виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем не вживалось.

За наведених обставин справи вбачається, що оскаржувана постанова від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно і за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення та вжиття ним вичерпних заходів щодо його виконання. З огляду на те, що наявні матеріали не свідчать про вжиття державним виконавцем всіх заходів, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» для виконання судового рішення, а також враховуючи відсутність у оскаржуваній постанові від 03.12.2024 належного обґрунтування передумов для її винесення, вона є такою, що підлягає визнанню незаконною та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про те, що вищезазначена постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, зазначене виконавче провадження підлягає відновленню за постановою державного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, тому для поновлення прав стягувача суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/24144/23, виданого 25.09.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст.210, 260, 447-453 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє заступник начальника Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грещук Юлія Зіновіївна, заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. задоволити.

Визнати постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі ІваноФранківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Береговського Т.С. від 03.12.2024 про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №76157738 неправомірною та скасувати її.

Зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/24144/23, виданого 25.09.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст ухвали виготовлено 10.01.2025 року.

Суддя Пастернак І.А.