УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року

м. Київ

справа № 295/11754/24

провадження № 61-17415ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду

від 12 грудня 2024 року у справі за позовом Державної служби України з безпеки

на транспорті до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася

до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила судстягнути на їх

користь збитки, завданих внаслідок кримінального правопорушення, у розмірі

90 993 500,00 грн.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 25 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 11 жовтня 2024 року позовну заяву Державної служби України з безпекина транспорті повернуто

у зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення позовної заяви без руху

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу Державної служби України з безпекина транспорті задоволено. Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 11 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 грудня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу,

в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає, що позивач у даній категорії справ може бути звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6

частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» лише у випадку надання суду

доказів, що підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення

у вигляді відповідного судового рішення (вироку).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного у касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду

за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження

до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом

несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з частиною сьомою статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року

у справі № 761/4289/24 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності притягнення

до кримінальної відповідальності вказано, що цивільний позов Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без розгляду, роз`яснено право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 207/124/13-к (провадження № 51-2548км23) зазначено, що у випадку звільнення особи

від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження це не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, й потерпіла не позбавлена права заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції, також врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), де суд дійшов висновку, що у випадку звільнення особи

від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні

не підлягає вирішенню по суті, але вимоги потерпілого можуть бути вирішені

в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд вірно вказав, щозакриття кримінального провадження

у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну

її діями шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к,

від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року

у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те,

що вказана правова норма підлягає застосуванню щодо позовів

про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої

в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність

згідно із законом.

Апеляційний суд вірно вказав, що Державна служба України з безпеки

на транспорті обґрунтовує позовні вимоги про відшкодування шкоди саме внаслідок кримінального правопорушення, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач відноситься до категорії осіб, які згідно

з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Верховний Суд взяв до уваги посилання представника заявника у касаційній скарзі щодо відсутності доказів вчинення кримінального правопорушення у вигляді відповідного судового рішення.

Однак, дані обставини не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки закриття кримінального провадження відбулося внаслідок існування «нереабілітуючих підстав», до категорії яких відносять сплив строків давності.

Отже, постанова Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року

є законною та обґрунтованою, постановленою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить

про необґрунтованість касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу

суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом Державної

служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник