ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року м. Чернівці Справа № 725/4238/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Петрини Олени Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренко Є.В., дата складання повного тексту рішення 05 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.05.2015 року було стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2020 року ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , а розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина ОСОБА_5 , починаючи з квітня 2020 року становить 1/6 частка з усіх видів заробітку після здійснення перерахунку.

Зазначала, що розмір аліментів у розмірі 1/6 не сягає навіть 1/4 частки визначеної ч.5 ст.183 СК України й не може забезпечити гарантоване Конституцією та законодавством України право дитини на належне та повноцінне утримання, а у зв`язку з тим, що вона офіційно не працевлаштована, а в державі постійно відбувається суттєве збільшення вартості життя, розмір аліментів, які на даний час сплачує відповідач, не може в повній мірі забезпечити належний рівень піклування про стан здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Провадження №22-ц/822/60/25

На підставі наведеного просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року, шляхом збільшення їх розміру з 1/6 частки до 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо позовних вимог позивача, вказував, що до спірних правовідносин не застосовуються норми ст.183 СК України, а посилання на ст.192 СК України, яка дозволяє збільшення розміру аліментів, викладене без належного обґрунтування підстав для задоволення вимоги.

Також наголосив, що утримує старшого сина, який продовжує навчання в Польщі, а саме сплачу навчання та проживання, необхідне приладдя, одяг, харчування, тощо, а також на його утриманні перебуває матір, яка хворіє та потребує постійного стороннього догляду.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказувала, що з часу присудження аліментів на їх сина матеріальний стан платника аліментів неодноразово збільшувався, а її матеріальний стан погіршувався, як і стан здоров`я їх молодшого сина.

Наголошувала, що доказами покращення матеріального стану стало звільнення від сплати аліментів на старшого сина, придбання 05.04.2024 року квартири, оплата навчання та проживання за кордоном старшого сина, а також сплачує перебування його матері в пансіонаті та її лікування, а тому просила позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року у справі №486/680/15-ц.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку, посилається на норми права, що регулюють спірні правовідносини, та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що підставами покращення матеріального становища платника аліментів суд першої інстанції зазначив припинення відповідачем сплати аліментів на одну дитину, набуття у власність нерухомого майна, утримання матері у приватному закладі з надання соціальних послуг за плату, з чим не погоджується апелянт.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що звільнення його від сплати аліментів на утримання старшого сина не є покращенням матеріального стану, оскільки син продовжує навчання за кордоном, за що відповідач сплачує кошти, в тому числі й на проживання, тощо.

З приводу придбання квартири, ОСОБА_2 зазначає, що дійсно придбав таку в м. Южноукраїнськ за грошові кошти, які заощаджував на протязі 8 років, однак вказане свідчить не про покращення матеріального стану, а вміння розпоряджатися коштами.

Утримання матері у приватному закладі та її лікування теж не вказує на покращення матеріального становища відповідача, оскільки такий несе витрати на вказане, що підтверджується письмовими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просить її залишити без задоволення, рішення суду без змін. Наводить обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Стверджує, що 29.10.2024 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі (№947/8429/23) відповідача визнано опікуном над його недієздатною матір`ю ОСОБА_6 , в наслідок чого останній сплачує кошти на її утримання у приватному закладі, натомість отримує її пенсію та здає в оренду її квартиру, додатково має право на грошову компенсацію від держави за догляд за недієздатною особою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення суд вказав, що оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідача, врахувавши припинення відповідачем сплати аліментів на одну дитину, набуття у власність нерухомого майна, утримання матері у приватному закладі з надання соціальних послуг за плату свідчить про значне покращення матеріального становища платника аліментів та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду, підлягає зміні з 1/6 частки до 1/5 частки.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.04.2010 року (а.с.8).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.05.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.04.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2020 року ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , які стягуються на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.05.2015 року (а.с.6).

З листа Южноукраїнського міського відділу ДВС ПМУ Міністерства юстиції від 30.04.2021 року №5633 вбачається, що державним виконавцем відділу 22.02.2021 року на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» та ГУ ПФУ у Миколаївській області направлено вимогу щодо утримання аліментів, починаючи з лютого 2021 року у розмірі 1/6 частини від доходу ОСОБА_2 (а.с.7).

До відзиву на позовну заяву було додано наступні письмові докази.

Згідно довідки навчального закладу «Колегіум Да Вінчі» від 23.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_7 зарахований на навчання 01.10.2023 року і навчається на 1 курсі інженерського навчання І ступеня за спеціальністю «Інформаційні технології», на ленній формі навчання (м. Познань, вул. Генерала Т. Кутшеби, 10), також додано Додаток №1 до положення про оплату навчання в університеті (а.с.34-37).

З інформації про проведені операції у АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2024 року по 07.07.2024 року та з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року ОСОБА_2 здійснював щомісячну сплату на рахунок 1/COLLEGIUM DA VINCHI, що також підтверджується платіжними інструкціями (а.с.39-50).

Згідно копії договору оренди житла від 23.09.2023 року ОСОБА_2 винаймає ліжко-місце в житловому приміщенні в м. Познань для сина ОСОБА_8 , щомісячною вартістю 1020 Польських злотих, які відповідач сплачує (а.с.51-62).

ОСОБА_6 (мати відповідача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає в пансіонаті для людей похилого віку по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 09.03.2024 року ФОП ОСОБА_9 , копією договору від 19.08.2021 року про надання соціальних послуг, додатковою угодою від 19.08.2022 року. Вартість послуги за місяць складає 11 000 грн, вказані кошти сплачує ОСОБА_2 (а.с.74-93).

Висновком судово-психіатричного експерта №633 від 06.11.2023 року встановлено, що ОСОБА_6 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Деменції при хворобі Паркінсона», за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.94-96).

З довідки про доходи №6338 3935 2015 6315 від 06.07.2024 року, виданої Южноукраїнським об`єднаним управлінням ПФУ в Миколаївській області, вбачається, що пенсія за віком ОСОБА_2 за період з липня 2022 року по червень 2024 року становить 366 135,59 грн (а.с.97).

Згідно довідки №1971 від 12.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 працює у філії «ВП «Південноукраїнська АЕС» з 06.04.1993 року, заробітна плата за період з січня 2024 року по червень 2024 року (нарахована) становить 821 286,39 грн (а.с.98).

До відповіді на відзив позивачем додано наступні письмові докази.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №388375354 від 25.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру в АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.114-115).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.04.2021 року №129, виданого Южноукраїнським міським відділом ДВС ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлено, що за боржником ОСОБА_2 не числиться заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2021 року, за період з 01.2020 року по 03.2021 року сплачено 319 960,20 грн (а.с.118).

15.01.2019 року ОСОБА_10 звільнена з посади фотохудожника за п.1 ст.36 КЗпП України з ФОП ОСОБА_11 , що підтверджується копіє трудової книжки (а.с.119/зворот).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_6 (мати відповідача) є власником квартири в АДРЕСА_3 (а.с.124).

ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-пульмонолога КНП «Міська дитяча поліклініка», що підтверджується довідкою №109 від 22.07.2024 року (а.с.125).

З копії довідки КНП «Міська дитяча поліклініка» від 14.09.2024 року ОСОБА_5 спостерігається на «Д» обліку в дитячого ендокринолога (а.с.140).

Згідно копії довідок ШУМЦ «ANGELHOLM» від 15.01.2024 року, виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого відділення ортопедії та травматології №4127 за період з 03.09.2024 року по 09.09.2024 року вбачається погіршення здоров`я відповідача, діагноз: розрив тіла медіального меніску, хондромаляції ІІ ст, остеофіт надколінка правого колінного суглобу (а.с.147-154).

Оцінивши доводи апеляційної скарги на предмет законності оскарження рішення суду, апеляційний суд вказує наступне.

Так, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому, в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 року (справа №657/1024/16-ц) вказала, що оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 визначила предметом позову збільшення розміру аліментів з 1/6 частки на 1/4 частки, а підставами позову визначила те, що у ОСОБА_2 покращився матеріальний стан, оскільки його на підставі рішення суду було звільнено від сплати аліментів на старшого сина, її майновий стан погіршився, бо вона тимчасово не працює, а розмір отримуваних аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку меншого сина.

А в подальшому, позивач у відповіді на відзив зазначила, що у відповідача покращився матеріальний стан, оскільки в нього постійно зростає заробітна плата, він придбав квартиру та утримує за свої кошти матір, яка потребує такої допомоги, сплачуючи її перебування в приватному закладі.

В силу вимог ч.1 ст.179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вказані підстави для задоволення позовних вимог доводи позивачки, які були нею викладені у відповіді на відзиві відповідача, без подання відповідної заяви (вчинення відповідної процесуальної дії) в строки, визначені ст.49 ЦПК України.

По суті спору, колегія суддів вказує наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.0

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на ОСОБА_5 у розмірі 1/6 часки від доходу відповідача, що в середньому складає 21 000 грн, вказане стороною позивача не спростовано.

Крім того, вбачається, що відповідач добровільно утримує старшого сина, який навчається в Польщі, що, в свою чергу, визнається позивачем, утримує свою матір похилого віку.

Як вже зазначалося вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов висновку, що ОСОБА_1 довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища ОСОБА_2 , оскільки до таких суд прийшов з порушенням ч.3 ст.12 (змагальності сторін) та ст.12 ЦПК України (диспозитивності цивільного судочинства).

Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що законодавство України передбачає обопільний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, проте позивачкою до позовної заяви не додано жодного письмового доказу щодо її матеріального стану, доказів перебування на обліку в центрі зайнятості, доказів щомісячних витрат на утримання сина, а також про те. що отримуваний розмір аліментів близько 21000 грн не є достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, тощо, що вказує на те, що розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову в повній мірі.

Посилання на те, що у відповідача збільшується розмір заробітної плати, є безпідставним, оскільки зі збільшенням його заробітку, збільшується і розмір стягуваних аліментів на їх спільного сина.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, колегія суддів враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей/дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, однак за встановлених обставин колегія суддів вважає, що в сукупності із обов`язком матері в утриманні дитини наявний розмір аліментів є більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Разом з тим, колегія зауважує, що позивачка не позбавлена можливості у разі зміни матеріального стану платника аліментів звернутися до суду про збільшення розміру аліментів, обґрунтувавши такий позов належними підставами.

За наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

В силу приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк