Справа № 642/7139/23
Провадження № 2-др/642/1/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2025 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гримайло А.М.
за участю секретаря - Антонян А.М.,
представника позивача - адвоката Головка І. В.,
представника відповідача - адвоката Рябініна С. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Головка І. В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2024 (повний текст 04.01.2025) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, задоволено у повному обсязі.

На підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача у позовній заяві зазначив орієнтовну суму судових витрат на правничу допомогу, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи у сумі 50000,00 грн.

29.12.2024 представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 50400,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.12.2024 заяву представника позивача - адвоката Головка І. В. прийнято до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

08.01.2025 представник відповідача - адвокат Рябінін С. В. подав заперечення на заяву, в обґрунтування яких зазначив, що суд повинен відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у зв`язку з відсутністю підстав для їх задоволення, а саме: позовна заява та додатки до неї не містять доказів оплати цих грошей за надання правової допомоги; дві наведені платіжки в призначені платежу не містять посилання на те, що вони здійснені за надання правової допомоги адвокатом Головко І. В. позивачу, також відсутні докази того, що Позивач взагалі платив за надання правової допомоги адвокату. В договорі Позивача з адвокатом не зазначено розрахунок вартості та спектр конкретних послуг, які надає адвокат, обсяг можливих юридичних робіт договором не передбачено. Позивачем в порушення ст. 141 ЦПК України не було зроблено заяви про стягнення з Відповідачки правової допомоги до закінчення судових дебатів у справі. Тобто Позивач пропустив строк на подання відповідної заяви та вона не може розглядатись судом. Також вважаємо що вищевказаний розмір витрат 50400,00 грн. не є співрозмірним, виходячи із норм ЦПК України. Так, судова справа, зважаючи на предмет позовних вимог та їх обгрунтування саме в даній судовій справі, є нескладною. Справа не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції. Час, затрачений адвокатом на підготовку позовної заяви до суду є незначним, так як дана позовна заява містить ознаки типовості. Обсяг послуг також є незначним з огляду на те, що кількість письмових доказів до позову мінімальна та не потребувала підготовки окремих складних документів. Відповідно, у даній судовій справі немає складних правових позицій, вона врегульована чіткими приписами Цивільного та Сімейного кодексів, не потребує дослідження складних за своєю суттю доказів та не потребує залучення у справі інших учасників справи. Позовна заява є малозначною, однозначно не впливає на репутацію Позивача або на публічний інтерес до справи. Тому, на думку Відповідача, заявлений розмір послуг на правову допомогу є необгрунтовано завищеним, не відповідає критеріям розумності, справедливості та співрозмірності зі складністю уже проведеної правової роботи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Судом вирішено розглянути це питання з повідомленням сторін у судове засідання.

Представник позивача - адвокат Головко І. В. у судовому засіданні приймав участь у режимі конференції, доводи заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Рябінін С. В. у судовому засіданні приймав участь у режимі конференції, проти задоволення заяви заперечував, підтримав письмові пояснення, просив відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до наступного висновку.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

При розгляді даної заяви суд також враховує практику Верховного Суду, а саме: що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 здійснював адвокат Головко І. В. на підставі договору про надання правової допомоги №25/09/2023 від 25.09.2023.

Згідно п. 1.1 вказаного Договору, його предметом є зобов`язання адвоката надавати правову допомогу та представництво інтересів у суді у справі про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з погоджених правових питань та у погоджених обсягах на умовах і в порядку, що визначених договором, а клієнт згідно з п. 1.3, 2.1 Договору зобов`язується надавати всю необхідну документацію та сплачує адвокату винагороду (гонорар) та фактичні витрати в розмірі та в порядку, що узгоджуються сторонами, про що укладається додаткова угода до даного Договору; у разі, якщо сторони не визначили у додатковій угоді порядок оплати за даним Договором, клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката у відповідності до рішення № 13/1/7 від 21.07.2021 Ради адвокатів Харківської області згідно кошторису виконаних робіт.

На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу суду надано Акт приймання - передачі виконаних робіт за договором № 25/9/23 від 25.09.2023 про надання правової допомоги від 26.12.2024, а також Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 26.12.2024, згідно з яким адвокатом були надані на стадії перегляду заочного рішення суду у справі № 642/7139/23 клієнту послуги за ставкою 0,25 мінімальної заробітної плати на день оплати: складання та подання заперечень на заяву відповідача про перегляд заочного рішення у розмірі 4000,00 грн.; ведення справи в суді 1ї інстанції (немайновий спір) у розмірі 16000, 00 грн.; судове засідання 08.08.2024 - 4000,00 грн.; складання та подання клопотання про відкладення судового засідання (04.09.2024) - 800,00 грн.; складання та подання відповіді на відзив відповідача у розмірі 8000,00 грн.; складання та подання клопотання про залучення третьої особи у розмірі 1600,00 грн.; судове засідання 03.10.2024 - 4000,00 грн.; судове засідання 04.11.2024 - 4000,00 грн.; судове засідання 29.11.2024 - 4000,00 грн.; судове засідання 25.12.2024 - 4000,00 грн.; всього розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 50400,00 грн.

Крім того, суду надано рішення Ради адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, а також платіжні інструкції АТ КБ Приватбанк про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Головка І. В. грошових коштів: у сумі 5000,00 грн. від 07.08.2024; у сумі 5000,00 грн. від 02.09.2024; у сумі 7000,00 грн. від 26.12.2024.

Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04).

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід навести висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Отже, при зверненні за відшкодування необхідно враховувати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 24 січня 2022 року по справі №757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_1 послуг адвоката Головка І. В. з надання правової допомоги. Зокрема, адвокатом в інтересах позивача подано до суду позовну заяву, заяву про забезпечення позову, заяву про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, клопотання про витребування доказів, заперечення на перегляд заочного рішення, відповідь на відзив та 10.01.1024 здійснено представництво інтересів ОСОБА_1 у Ленінському районному суді м. Харкова у режимі відеоконференції у судовому засіданні тривалістю 20 хвилин з 12.09 год. по 12.29 год., у судовому засіданні тривалістю 04 хвилини з 14.35 год. по 14.39 год., у ході яких по суті справа не розглядалась, після чого 11.04.2024 на адресу Ленінського районного суду м. Харкова від представника позивача - адвоката Головка І. В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в подальшому розгляд справи здійснено за відсутності сторін та їх представників з ухваленням заочного рішення по справі.

08.08.2024 відбулося судове засідання по справі за участі представника позивача - адвоката Головка І. В. у режимі відеоконференції, за результатами якого заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03.05.2024 скасовано, засідання тривало 28 хвилин з 12.36 год. по 13.04 год.

04.09.2024 адвокатом Головком І. В. надано через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідність підготування відповіді на відзив.

Також адвокат Головко І. В. приймав участь у судових засіданнях в залі суду: 03.10.2024 тривалістю 16 хвилин. з 14.33 год. по 14.49 год.; 04.11.2024 тривалістю 16 хвилин. з 13.57 год. по 14.13 год.; 29.11.2024 тривалістю 49 хвилин. з 13.58 год. по 14.47 год., а також 25.12.2024 тривалістю 20 хвилин з 09.47 год. по 10.17 год. у режимі відеоконференції.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників, позовні вимоги мають немайновий характер, фактично адвокатом складено лише чотири процесуальних документа у справі - позовна заява, заява про забезпечення позову, заперечення на перегляд заочного рішення та відповідь на відзив, що не є великими за обсягом та складними за змістом. З урахуванням категорії справи складання позову не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 30 000,00 грн. за правову допомогу, надану в ході розгляду справи у суді першої інстанції.

За таких обставин суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким частково задовольнити вимоги представника позивача ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 30000,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 137, 141, 263-265, 268, 270, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Головка І. В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повний текст рішення виготовлено 09.01.2025.

Суддя - А.М. Гримайло