СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17168/24

пр. № 2/759/703/25

13 січня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк» про визнання договору,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у серпні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним пункт 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору №1.45820, укладеного 16.08.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Прокредитбанк».

В обґрунтування позову зазначає, що 16.08.2021 між Акціонерним товариством «ПроКредит банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1.45820, за яким банк зобов`язується надати позивачу кредит, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором. До пункту 1.2. Договору додано таблицю з умовами, на яких видається кредит. Так, кредит видається в розмірі 5000000 грн 00 коп. на строк 180 місяців, зі сплатою 11,00% річних. Пунктом 6 таблиці до пункту 1.2. Договору визначено такі умови: «6. Комісії: 6.1. за видачу кредиту - 1,00% від розміру кредиту; 6.2. за управління кредитом у зв`язку із: 6.2.1. збором, обробкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах, бюро - розмір комісії становить 500 грн. Комісія сплачується при укладенні цього Договору, а також при здійсненні будь-яких змін до договору, які тягнуть за собою зміну умов кредиту, і сплачується у день укладення Договору та таких змін; 6.3. комісія за обслуговування поточного рахунку, вказаного в п. 5 цієї таблиці - розмір комісії становить 165 грн. Комісія стягується щомісячно, відповідно до окремо укладеної додаткової угоди до Генерального договору щодо надання послуги з відкриття та обслуговування поточних рахунків або додаткової угоди до Генерального договору щодо надання базового набору послуг. Розмір комісії за обслуговування поточного рахунку, вказаного в п. 5 цієї таблиці, може бути змінений у порядку, передбаченому Генеральним договором про надання послуг фізичним особам в АТ «ПроКредит Банк». Позивач вважає такими, що суперечать положенням чинного законодавства, умови п.6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору, оскільки за змістом ч. 3 ст. 55 «Про банки і банківську діяльність», оспорювані положення п. 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору зобов`язали позивача придбати платну послугу надання кредиту та управління ним, чим обмежив надані йому законодавством права, зумовлені забороною банку вимагати від клієнта придбання будь-яких послуг як обов`язкову умову, зокрема, для отримання кредиту. Таким чином, з урахуванням вимог статті 215 ЦК України, є підстави для визнання недійсним пункту 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору.

09.09.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки перед укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з усіма умовами кредитування, на підтвердження чого підписав паспорт споживчого кредиту від 16.08.2021. У свою чергу, невід`ємними частинами кредитного договору є його додатки: додаток 1 - Графік повернення кредиту та сплати процентів та додаток 2 - Розрахунок загальної вартості кредиту. Позивач допустив істотне та тривале прострочення оплати платежів, передбачених кредитним договором, а саме з березня 2022 перестав обслуговувати кредит, внаслідок чого, 14.09.2023 банк пред`явив до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 02.10.2023 відкрито провадження у справі № 531/2664/23. Як вбчачається з позову, позивач визнає наявність фактичних обставин, які були викладені у його позовній заяві, однак він не вказав та не надав: доказів існування на час укладення кредитного договору інших умов кредитування, які би відповідали його очікуванням; доказів зобов`язання позивача придбання будь-яких товарів чи послуг у банку; додаток 2 - Розрахунок загальної вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту; документів щодо відкриття поточного рахунку та оплати на користь банку комісій. Разом з тим, позивач не пояснив як кожна з комісій, що передбаченні п.п. 6.1, п.п 6.2., п.п. 6.3. п. 6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору суперечить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право Банку встановлювати у кредитному договорі комісії за (і) надання кредиту, (іі) обслуговування кредиту, а також за (ііі) розрахунково-касове обслуговування (а.с. 27-35).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 20-21).

Ухвалою судді від 27.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 22-23).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 16.08.2021 ОСОБА_1 складена та підписана Заява про відкриття поточного рахунку в АТ «ПроКредит банк» (а.с. 47).

ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту від 16.08.2021, що є підтвердження про ознайомлення з усіма умовами кредитування (а.с. 44-46).

16.08.2021 між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит банк» укладено кредитний договір №1.45820, відповідно до якого банк зобов`язується надати позивачу кредит у розмірі 5000000 грн 00 коп. строком на 180 місяців, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором (а.с. 12-14).

Згідно п.п. 6 п. 1.2 Договору визначені умови комісії: 6.1. за видачу кредиту - 1,00 (один) % від розміру кредиту; 6.2. за управління кредитом у зв`язку із: 6.2.1. збором, обробкою, збереженням даних та перевіркою їх у відповідних реєстрах, бюро - розмір комісії становить 500 грн. Комісія сплачується при укладенні цього Договору, а також при здійсненні будь-яких змін до договору, які тягнуть за собою зміну умов кредиту, і сплачується у день укладення Договору та таких змін; 6.3. комісія за обслуговування поточного рахунку, вказаного в п. 5 цієї таблиці - розмір комісії становить 165 грн. Комісія стягується щомісячно, відповідно до окремо укладеної додаткової угоди до Генерального договору щодо надання послуги з відкриття та обслуговування поточних рахунків або додаткової угоди до Генерального договору щодо надання базового набору послуг. Розмір комісії за обслуговування поточного рахунку, вказаного в п. 5 цієї таблиці, може бути змінений у порядку, передбаченому Генеральним договором про надання послуг фізичним особам в АТ «ПроКредит Банк» (раніше і надалі - Генеральний договір)».

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення щодо сплати процентів міститься у додатку до договору, що є невід`ємною його частиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що умови п .6 Таблиці до пункту 1.2. Кредитного договору є такими, суперечать положенням чинного законодавства, а тому повинні бути визнані недійсними.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії за (і) надання кредиту, (іі) обслуговування кредиту, а також за (ііі) розрахунково-касове обслуговування.

Натомість доводи позивача про зобов`язання його придбати будь-які товари чи послуги у Банку як умову надання кредиту не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які свідчили б про це. У свою чергу, позивач не заперечує факт укладення з банком Кредитного договору та договору щодо відкриття поточного рахунку, а також не заперечує отримання кредитних коштів в рамках Кредитного договору, якості та належності отриманих у Банку послуг, оплати Банку комісій.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав необгрунтованості.

V. Розподіл судових витрат

у зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України « «Про споживче кредитування»; ст.ст. 11, 16, 202, 203, 215, 234, 626, 628, 638, 639, 1048, 1050, 1054, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит банк» про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя О.В. Ул`яновська