ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/491/25 Справа № 210/2666/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Чайкіної О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного тексту судового рішення - 24 червня 2024),

В С Т А Н О В И В

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що в період роботи позивача з 1996 по 2023 роки в шкідливих умовах праці на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» він захворів на професійне захворювання, первинно в 2024 році йому було встановлено втрату професійної працездатності, яка становить 60 % та третю групу інвалідності безстроково. Захворювання виникли з вини роботодавця. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліву руку та ногу, порушена хода, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, періодично головний біль. Позивач змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, відновлювальні процедури тощо.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 355 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових податкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 3000,00 грн. судового збору на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Яводчак О.В. в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких правопорушень з боку роботодавця відносно позивача вчинено не було, доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 04 листопада 1996року по 22 травня 2023 року на посаді барильєтчика коксового цеху №1 коксохімічного виробництва дільниці «Газове господарство та обігрів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Вказані обставини підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.02.2024 року, виданого на ім`я позивача. 22.05.2023 року звільнений позивач з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-9,15-20).

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року (а.с.15-20).

П.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року, затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, підставою професійного захворювання стало те, що під час виконання своїх трудових обов`язків позивач підпадав під дію шкідливого виробничого фактору такого як важкість праці, парламенти якого перевищували нормативні.

П.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2024 року встановлено причину виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) встановлено, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці: - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками становило 144 576 кг/с, при нормативному значенні до 70 000кг/с; - величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль з участю м`язів тулуба та ніг становило 268 400 кг/с, при нормативному значенні 100 000кг/с; - робоча поза: незручна 33,4-37% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; - нахили тулуба (вимушені, більше 300), кількість за зміну становило 120-250 разів, при нормативному значенні 100 разів.

П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи барильєтником коксового цеху №1 коксохімічного виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 04.11.1996 по 22.05.2023 ОСОБА_1 виконував роботи з обслуговування газозбірників, газоскидних свічок та стояків на коксових батареях, очищення газовідвідної арматури від відкладень смоли і графіту, забезпечував працездатність систем зрошення клапанних коробок, газозбірників і перекидних газопровідних аміакопроводів, систем пнемо-ущільнення кришок стояків, системи гідрозмиву смоли і фусів газозбірників, систем гідро-ущільнення розтрубних з`єднань, прибирав робочій майданчик газозбірника, прибирав верх коксової батареї між газовідвідними стояками за допомогою ручного інструменту, внаслідок чого підпадав під дію шкідливого виробничого фактору такого як важкість праці, параметри якого перевищували нормативні.

Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль двома руками становило 144 576 кг/с, при нормативному значенні 70 000кг/с; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладання зусиль з участю м`язів тулуба та ніг становило 268 400 кг/с, при нормативному значенні 100 000кг/с; робоча поза: незручна 33,4-37% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 300), кількість за зміну становило 120-250 разів, при нормативному значенні 100 разів (а.с.18).

Пунктом 12 Акту встановлено, що загальний стаж роботи позивача складає 26 роки 08 місяців з них 26 років 06 місяців за професією та в умовах впливу шкідливих факторів.

Пунктом 15 Акту встановлено, що раніше у позивача не було виявлено хронічного професійного захворювання (а.с.17).

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.05.2024 року серії 12 ААГ № 573534 позивачу первинно безтерміново визначено третю групу інвалідності з 08.04.2024р., причина захворювання: проф. захворювання. Протипоказання: підняття важкостей (а.с.24).

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02.05.2024 року серії 12 ААА № 144393 позивачу первинно безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, третю групу інвалідності. (а.с. 25).

Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №ПС/3.1/20893-23 від 04.10.2023 року, затвердженої начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці В.О. Тригубенко, на робочому місці барильєтчика основними шкідливими факторами, що мали місце при виконанні ним технологічного процесу є: основні важкість праці, пил фіброгенної дії, хімічні речовини, а також діяли виробничий шум, мікроклімат, напруженість праці. Пил вуглецю: кокси кам`яновугільний, пековий, нафтовий, сланцевий має переважно фіброгенну дію. Шляхи проникнення в організм- через органи дихання, слизові оболонки. Основним джерелом шуму було технологічне обладнання (а.с.11-14).

Відповідно до результатів лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: - по вмісту та хімічних речовин в повітрі робочої зони до 4 класу «Небезпечні»; - по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по важкості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по напруженості праці до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Крім того, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженим наказом МОЗ України від 08.04.204 №248 умови праці позивача на посаді прохідника барильєтчика віднесено до 4 класу «Небезпечні».

Також, згідно ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 25.01.2024, позивачу було встановлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна C6, C7,C8 на фоні полісементарної дископатії, стан після інтерламінотарної дискектомії L5-S1, з вираженими порушеннями, стійким больовим і м`язовою тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового та ліктьового перітрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (а.с.21-23).

Позивачу 02.05.2024 року призначено індивідуальну програму реабілітації інвалідів №345 (а.с.26-28).

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою №124/66 із медичної карти стаціонарного хворого та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 23П07470/321, (а.с.15-34).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням первинно у 2024 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26 лютого 2024 року причиною професійних захворювань позивача (радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полісегментраної дископатії) є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів за вмістом пилу та хімічних речовин, виробничий шум, важкість та напруженість праці (а.с.15-19),

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, у тому числі, й з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що останнім в апеляційному порядку не оспорюється

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано, що, у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням на час розгляду справи стійкої втрати працездатності у розмірі 65%,встановлення групи інвалідності, у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я, відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, біль в суглобах, заніміння кінцівок, задишку, сухий кашель, загальну слабкість, втому.

При цьому, суд вірно врахував, тривалий період роботи позивача на підприємстві відповідача 26 років 06 місяців, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням і третю групу інвалідності, визначивши розмір моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне і обґрунтоване.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: