Справа № 489/5079/23
Провадження № 2/489/66/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , Дементьєвої Ю.С.,

представника відповідача ОСОБА_3 - Луконіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно,

встановив:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 через своїх представників адвоката Дементьєву Ю.С., адвоката Романову І.Д. та адвоката Петровського Л.А. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належного їй на праві власності майна. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї сестри, інших родичів у померлої немає, заповіту спадкодавиця не залишила. 14.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . До складу спадщини, яка залишилась після смерті останньої, повинна була б увійти і кв. АДРЕСА_1 , яка належала померлій, з усім майном, що в ній знаходилось, та в якій вона проживала за життя. Проте при зверненні до нотаріуса позивач дізналась, що 29.08.2022 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, через що вказана квартира не входить до складу спадщини, оскільки перейшла у власність останньої. ОСОБА_4 після укладення вказаного договору прожила лише 21 день. Позивачу відомо, що приблизно з червня - липня 2022 року ОСОБА_3 , за усною домовленістю з ОСОБА_4 , почала допомагати їй по господарству та доглядати - за грошову винагороду. Позивач, в свою чергу, також протягом тривалого часу здійснювала догляд за сестрою, оскільки вона протягом останніх 8 років хворіла хронічною серцево-судинною недостатністю, ішемічною хворобою серця, ожирінням, лімфостазом нижніх кінцівок. Проте через похилий вік та поганий стан власного здоров`я було прийнято рішення найняти доглядальницю за грошову винагороду. Після цього позивач продовжувала відвідувати сестру, підтримувала з нею теплі родинні стосунки, часто розмовляла по телефону. Померла ОСОБА_4 особисто неодноразово заявляла, що після її смерті зазначена квартира перейде у право власності позивача, оскільки вона є її єдиною родичкою. Відповідно позивач вважає, що укладення договору довічного утримання прямо суперечило бажанню ОСОБА_4 .

Протягом останнього місяця життя ОСОБА_4 постійно скаржилась на нестерпну біль в ногах, їй постійно вводились сильнодіючі лікарські засоби (можливо з вмістом наркотичних речовин), які впливали на її свідомість. Протягом останнього періоду життя ОСОБА_4 її мова була нечітка, свідомість неясна, настрій пригнічений, поведінка характеризувалась проявами навіювання. Наведені факти, на переконання ОСОБА_1 , свідчать про розлад мислення у померлої, та договір довічного утримання вона укладала в стані, що характеризувався дефектом волі - не відповідністю її внутрішнього бажання зовнішньому волевиявленню.

Оскільки за життя померла неодноразово виявляла бажання передати спірну квартиру у спадок саме їй, позивач вважає, що договір довічного утримання померла уклала в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Крім того, позивач вважає, що ОСОБА_4 взагалі могла не підписувати договір довічного утримання. Договір було укладено з викликом нотаріуса додому через хворобу ОСОБА_4 , оскільки стан здоров`я померлої навіть не дозволяв зробити це у приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса. Такий тяжкий стан здоров`я ОСОБА_4 повинен був викликати занепокоєння у нотаріуса, проте всупереч положень діючого законодавства нею не було витребувано довідку про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 29.08.2022 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений ПН ММНО Недвигою А.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2579, та застосувати наслідки недійсності правочину - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на кВ. АДРЕСА_2 , зареєстроване 29.08.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ПН ММНО Недвигою А.Ф., номер відомостей про речове право: 47710740, відповідно до якого право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 ; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 610,40 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження у справі; витребувано у ПН ММНО Рибачук О.В. копію спадкової справи № 14/2022, заведену після смерті ОСОБА_4 ; витребувано у ПН ММНО Недвиги А.Ф. належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких нею було посвідчено договір довічного утримання (догляду) від 29.08.2022.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.09.2023 накладено арешт на кв. АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3

02.10.2023 на адресу суду від ПН ММНО Рибачук О.В. надійшла витребувана копія спадкової справи.

04.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Луконіної Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона спростовує твердження позивача та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема представник відповідача зазначала про те, що твердження позивача щодо того, що волевиявлення ОСОБА_4 на укладення договору довічного утримання (догляду) не було вільним, усвідомленим та не відповідало її внутрішній волі, а було вимушеним, оскільки вона перебувала під впливом тяжких обставин (хвороби) - не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Відповідач та ОСОБА_4 були знайомі більше 35 років, були колегами та підтримували дружні відносини. Оскільки ОСОБА_5 була одинокою особою, за станом здоров`я потребувала стороннього допомоги та через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України відповідач запропонувала подрузі свою допомогу у побутових справах.

Починаючи з квітня 2022 року ОСОБА_3 майже кожного дня відвідувала подругу, допомагала їй з хатніми справами, гігієнічними процедурами, придбанням продуктів та приготуванням їжі. ОСОБА_4 тривалий час хворіла на ішемічну хворобу серця, мала атеросклероз судин, ожиріння ІІІ ступеня, артроз колінних суглобів, погано пересувалась. Наприкінці липня 2022 року через лімфостаз нижніх кінцівок вона вже не могла самостійно пересуватись та відповідач переїхала до неї, щоб доглядати цілодобово. В зв`язку з викладеним ОСОБА_4 запропонувала відповідачу укласти договір довічного утримання (догляду), що і було ними в подальшому здійснено. ОСОБА_4 на момент укладання оскаржуваної угоди жодних опіоїдів, психотропних препаратів та антидепресантів не приймала, перебувала у ясному розумі та свідомості. Після смерті ОСОБА_4 відповідач одноосібно займалась її похованням та несла відповідні витрати.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2023: витребувано у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради копію медичної карти, а також електронну медичну карту, в яких наявні записи про історію хвороби, призначення ліків, діагнози та інша інформація, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради інформацію про наступне: чи зверталась у період часу з 01.07.2022 по 29.08.2022 включно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала по АДРЕСА_3 (була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради із заявою про видачу довідки щодо її психічного здоров`я для пред`явлення нотаріусу? Якщо так, то чи видавалась така довідка? Якщо так, то з яким висновком і коли саме; чи перебувала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога та/або у лікаря-психіатра у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради? Якщо так, то з яким діагнозом? чи проходила ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , лікування у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради? Якщо так, то коли та з якими діагнозами? - чи зверталась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за медичною допомогою/консультацією? Якщо так, то з якого приводу?

Витребувані відомості надійшли на адресу суду 21.11.2023 та 04.12.2023.

06.12.2023 витребувані відомості надійшли на адресу суду від ПН ММНО Недвиги А.Ф.

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2023 витребувати у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради всі наявні оригінали медичних карток (зокрема, і електронну медичну картку) та/або історій хвороби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувані відомості надійшли на адресу суду 04.01.2024.

13.12.2023 від представника позивача адвоката Петровського Л.А. надійшло клопотання про призначення по справі посмертної судової психолого-психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_4 на час укладення договору довічного утримання 29.08.2022.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.01.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно призначено посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів поставлено наступні питання:

1) Чи мали захворювання, якими страждала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно медичних документів) психотравмуючий вплив на неї, і в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022?

2) Чи мав військовий стан та постійні обстріли м. Миколаєва психотравмуючий вплив на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи її безпорадний стан, викликаний захворюваннями (згідно медичних документів)? Якщо так, то в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022?

3) Чи могла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними станом 29.08.2022?

23.09.2024 на адресу суду від Миколаївської філії судових експертиз ДУ «Інститут психіатрії» МОЗ України надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 191 від 02.08.2024.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - поновлено; призначено підготовче судове засідання у справі.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; викликано в судовому засіданні для допиту в якості свідка лікаря сімейної амбулаторії № 4 КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 , ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. ЇЇ представник ОСОБА_8 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, забезпечення її явки було покладено на сторону позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2020, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 належить частка кв. АДРЕСА_2 (а.с. 11, т. 2).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ММНО Карцевою Н.О. 14.12.2020, ОСОБА_9 належить частка кв. АДРЕСА_2 (а.с. 13, т. 2).

29.08.2022 ПН ММНО Недвигою А.Ф. було посвідчено договір довічного утримання (догляду), згідно якого відчужував ОСОБА_4 передала у власність набувачу ОСОБА_3 належну їй на праві власності кв. АДРЕСА_2 , в обмін чого набувач зобов`язався надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення (а.с. 2-3, т. 2).

Згідно п. 4.7 договору сторони підтвердили, що це договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення,умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі.

У зв`язку з хворобою відчужувача договір довічного утримання (догляду) посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав від 06.09.2023 право власності на кв. АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 60, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 19, т. 1).

Відповідно до довідки про причину смерті від 19.09.2022 № 217 ОСОБА_4 померла внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертонією, ожиріння ІІІ ступеня (а.с. 135, т. 1).

Згідно виписки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради з медичної карти амбулаторного хворого посмертно, ОСОБА_4 було встановлено наступні діагнози: атеросклеротичний кардіосклероз з АГ ІІ ст.; ожиріння ІІІ ступеня; ДО колінних суглобів; вторинний лімфостаз нижніх кінцівок. Психотропні, антидепресанти, опіоїдні анальгетики не приймала (а.с. 199, т. 1).

У відповідності до повідомлення КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР від 16.11.2023 за вих. № 01-1416 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,за медичною допомогою (профілактичною, амбулаторною, стаціонарною) до КНП «МОЦПЗ» МОР не зверталась і за даними архіву та картотекою не значиться (а.с. 210, т. 1).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_4 перед смертю хворіла (мала лімфостаз нижніх кінцівок), в зв`язку з чим була обмежена в пересуванні та потребувала сторонньої допомоги.

Відповідно до акту про фактичне проживання особи за адресою від 03.10.2023 мешканці буд. АДРЕСА_5 підтверджують, що ОСОБА_3 дійсно постійно проживала разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 в період з 01.08.2022 по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечувала належний їй побутовий та медичний догляд, а після смерті прийняла на себе організацію та проведення поховання (а.с. 200, т. 1).

Понесення ОСОБА_3 витрат на поховання ОСОБА_4 підтверджується також копіями квитанції про оплату вартості ритуальних послуг (а.с. 156, 157, т. 1).

Згідно повідомлення Відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.07.2023 за вих. № Д-34аз/52-2023 складено висновок щодо ненасильницької смерті ОСОБА_4 (а.с. 25, т. 1).

У відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2023 по справі № 489/850/23 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17-18, т. 1).

Оскільки ОСОБА_1 є єдиною родичкою померлої ОСОБА_4 , 14.12.2022 у встановленому законом порядку вона звернулась до ПН ММНО Рибачук О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї двоюрідної сестри ОСОБА_4 (а.с. 91, т. 1). На підставі вказаної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу № 14/2022. З її змісту вбачається, що інші особи, окрім ОСОБА_1 , із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертались.

Позивач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме на кв. АДРЕСА_6 (а.с. 111, т. 1).

В той же час ОСОБА_1 вважає, що до складу спадкового майна після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_4 входить також кв. АДРЕСА_2 , яка належала померлій. На переконання ОСОБА_1 , оскаржуваний нею договір довічного утримання померла укладала в стані, що характеризувався дефектом волі - не відповідністю її внутрішнього бажання зовнішньому волевиявленню. Оскільки за життя сестра неодноразово виявляла бажання передати спірну квартиру у спадок саме їй, позивач вважає, що договір довічного утримання померла уклала в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Також ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що протягом останнього місяця життя ОСОБА_4 постійно скаржилась на нестерпну біль в ногах, їй постійно вводились сильнодіючі лікарські засоби (можливо з вмістом наркотичних речовин), які впливали на її свідомість. Протягом останнього періоду життя ОСОБА_4 її мова була нечітка, свідомість неясна, настрій пригнічений, поведінка характеризувалась проявами навіювання.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петровського Л.А. 18.01.2024 судом по справі було призначено судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів було поставлено наступні питання:

1) Чи мали захворювання, якими страждала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (згідно медичних документів) психотравмуючий вплив на неї, і в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022?

2) Чи мав військовий стан та постійні обстріли м. Миколаєва психотравмуючий вплив на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи її безпорадний стан, викликаний захворюваннями (згідно медичних документів)? Якщо так, то в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022?

3) Чи могла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними станом 29.08.2022?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 191 від 02.08.2024:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент укладення договору довічного утримання 29.08.2022 на будь-який психічний розлад не страждала, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в ясній свідомості, була повністю орієнтована в просторі, часі та власній особистості;

-Жодних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_4 в період часу, що має значення для суду, переживала кризу, емоційну напругу, виснаження, тривогу, обумовлені військовим станом та постійними обстрілами м. Миколаєва, що мало для неї психотривмуючий вплив, в наданих об`єктах експертизи - матеріалах цивільного провадження не міститься. Відповідно до наданих об`єктів експертизи (медичної документації) ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в ясній свідомості;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладання договору довічного утримання 29.08.2022 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 644/10317/19 зазначено, що відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї сторони, висновок якої повинен оцінюватись судом як окремо, так і в сукупності з іншими доказами.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частини першої статті 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я.

Згідно частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц).

Всупереч вищезазначеного позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх та неспростовних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог щодо того, що на момент укладення оскаржуваного договору довічного утримання ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Навпаки, з матеріалів справи та, зокрема, висновку судово-психіатричного експерта вбачається, що на момент укладення даного договору ОСОБА_4 перебувала у ясній свідомості, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись принципами змагальності, диспозитивності цивільного судочинства та верховенства права, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача.

Крім того, відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.09.2023 у даній справі необхідно скасувати.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 158, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.09.2023 у справі № 489/5079/23, а саме: скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_8 ;

третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Недвига Альона Федорівна, адреса: АДРЕСА_9 ;

третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук Ольга Володимирівна, адреса: м. Миколаїв, пр. Миру, 9.

Повний текст рішення складено 09.01.2025.

Суддя Г.А.Микульшина