ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/589/25 Справа № 213/4429/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року, ухваленого суддею Мазуренком В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 29 липня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 08 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72491813, відповідно до якого позичальник отримала у позику 6 200,00 грн на строк 10 днів. Дата надання позики визначена 08 вересня 2022 року, дата повернення 18 вересня 2022 року, знижена процентна ставка 0,875% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% в день, орієнтовна річна процентна ставка 2036,33%, орієнтована загальна вартість позики 6 742,50 грн. У договорі вказано, що до його підписання позичальник вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення, а також процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою йому зрозумілі. Договір підписаний позичальником електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за договором №72491813 від 08 вересня 2022 року заборгованість відповідача не погашена та складає 21 700 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 15 500,00 грн. Нарахувань будь-яких санкцій позивач не здійснював.

08 вересня 2022 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3147538, відповідно до якого позичальник отримала у позику 6 000,00 грн, на строк - 365 днів, стандартна процентна ставка 1,99%. У договорі вказано, що позичальник ознайомився з його умовами та прийняв їх. Договір та паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником електронним підписом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за договором №3147538 від 08 вересня 2022 року заборгованість відповідача не погашена та складає 39 551 грн 40 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 000,00 грн, заборгованість за процентами - 33 551,40 грн. Нарахувань будь-яких санкцій позивач не здійснював.

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржника, у тому числі грошової вимоги до відповідача за договором позики №72491813.

19 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено договір факторингу №19072023, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржника, у тому числі грошової вимоги до відповідача за договором позики №3147538.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №72491813 від 08 вересня 2022 року у розмірі 21 700,00 грн та заборгованість за Кредитним договором №3147538 від 08 вересня 2022 року у розмірі 39 551,40 грн, оскільки відповідач порушила умови кредитних договорів, право вимоги за якими перейшло до позивача на підставі Договорів факторингу.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за Кредитним договором №72491813 від 08 вересня 2022 року в розмірі 21 700 (двадцять одна тисяча сімсот) грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 15 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за Кредитним договором №3147538 від 08 вересня 2022 року в розмірі 39 551 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн 40 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 000,00 грн, заборгованість за процентами - 33 551,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі відмовити ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що вона не з`явилась у судове засідання та не повідомила суд про причини своєї неявки, також не подала відзиву на позов, оскільки в період часу розгляду справи перебувала за кордоном та про наявність судового рішення дізналася з онлайн - сервісу державних послуг «Дія».

Також відповідач вважає, що дії позивача порушують норми Закону України 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що не було враховано судом першої інстанції. Вказує, що в період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його скасування кредитодавцям забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Зазначає, що при розрахунку заборгованості позивачем з 18.09.2022 застосовано процентну ставку за понаднормове користування позикою, яка у тричі більша за початкову процентну ставку. Окрім того, відповідач вважає, що процентна ставка не може бути змінена позивачем без згоди боржника, а про зміни процентної ставки кредитодавець повинен був повідомити позичальника протягом 15 календарних днів, чого зроблено н було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2024 року без змін. Наголошує на тому, що заборгованість була нарахована не позивачем, а первісними кредиторами, відповідно до умов Договорів та з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось жодних штрафних санкцій. Вказує, що позивач просив стягнути з відповідача ту заборгованість за Договорами, яка була нарахована первісними кредиторами за стандартною процентною ставкою.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається справа з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №72491813, відповідно до якого позичальник отримала у позику 6 200,00 грн на строк 10 днів. Дата надання позики визначена 08 вересня 2022 року, дата повернення 18 вересня 2022 року, знижена процентна ставка 0,875% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% в день, орієнтовна річна процентна ставка 2036,33%, орієнтована загальна вартість позики 6 742,50 грн. У договорі вказано, що до його підписання позичальник вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення, а також процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою йому зрозумілі. Договір підписаний позичальником електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за договором №72491813 від 08 вересня 2022 року заборгованість відповідача не погашена та складає 21 700 грн 00 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 200,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 15 500,00 грн. Нарахувань будь-яких санкцій позивач не здійснював.

08 вересня 2022 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3147538, відповідно до якого позичальник отримала у позику 6 000,00 грн, на строк - 365 днів, стандартна процентна ставка 1,99%. У договорі вказано, що позичальник ознайомився з його умовами та прийняв їх. Договір та паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником електронним підписом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за договором №3147538 від 08 вересня 2022 року заборгованість відповідача не погашена та складає 39 551 грн 40 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 6 000,00 грн, заборгованість за процентами - 33 551,40 грн. Нарахувань будь-яких санкцій позивач не здійснював.

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржника, у тому числі грошової вимоги до відповідача за договором позики №72491813.

19 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено договір факторингу №19072023, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржника, у тому числі грошової вимоги до відповідача за договором позики №3147538.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Товариства, на підставі досліджених та оцінених судом доказів, виходив з того, що відзиву відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договорами кредиту, а також щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в оскаржуваному судовому рішенні та не погоджується з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають зобов`язань за договорами кредиту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або

Відповідно до положень статті 11 вказаного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України 2003 року договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Таким чином у відповідача виникли зобов`язання за укладеними договорами повернути кредит і сплатити відсотки за користування коштами.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Так, судом встановлено, що за договором позики №72491813 від 08 вересня 2022 року первісним кредитором відповідача було Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

За іншим договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3147538 від 08 вересня 2022 року первісним кредитором ОСОБА_1 було ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА".

В подальшому первісні кредитори уклали з позивачем договори факторингу, за якими право вимоги за наведеними вище договорами щодо позичальника ОСОБА_1 перейшло до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано ряд доказів, зокрема копії Договорів (позики,споживчого кредиту), таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Договори факторингу, Додаткову Угоду №2 до Договору факторингу від 14.06.2021; Додаткову угоду №8 до цього ж договору факторингу; Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №7 за договором факторингу від 14.06.2021; Витяг з реєстру боржників №7 до Договору факторингу від 14.06.2021; розрахунок заборгованості за кредитним договором №72491813; Додаток до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3147538; Поспорт споживчого кредиту; Акти прийому-передачі Реєстру Боржників за другим Договором факторингу від 19.07.2023; Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу від 19.07.2023; розрахунок заборгованості за кредитним договором №3147538 (а.с.6-7, 8, 9-10, 11-12, 13, 14, 15, 21-30, 31, 32-33, 34,-36, 37,38,39).

Колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами, наведеними вище, повністю доведені заявлені позовні вимоги, які зокрема стосуються заявлених до стягненнях сум по тілу кредитів та по процентам, які були нараховані первісними кредитодавцями у відповідності з умовами укладених з відповідачем Договорів (позики та споживчого кредиту).

Однак, в супереч діючих норм законодавства відповідач не надала належних та допустимих доказів, на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин справи, надані позивачем докази не спростувала.

Доводи відповідача про її неналежне повідомлення колегія суддів вважає необгрунтовами і їх відхиляє.

08 січня 2024 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року заочне рішення за заявою відповідача про перегляд заочного рішення було скасовано, справу призначено до розгляду з викликом сторін.

Перегляд заочного рішення було ініційовано за заявою відповідача, відповідно остання була обізнана про новий розгляд справи і повинна була цікавитись розглядом справи.

Судові виклики були надіслані судом першої інстанції на адресу, зазначену в заяві про перегляд заочного рішення, проте поверталися до суду без вручення адресату.

Відповідно до змісту ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У відповідності до п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає доправосуддя, якщо заявники не виявили зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідач подавши заяву про перегляд заочного рішення нової адреси свого перебування не зазначила, заяв або клопотань про зміну місця перебування суду не подавала, а відтак остання не виявила зацікавленості в результатах повторного розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні підстави.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: