Справа № 203/4924/24
Провадження № 2/0203/221/2025
07.01.2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Пархоменко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,
20 вересня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 січня 2019 року Селидівським міським судом Донецької області було винесено рішення по справі № 242/5654/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу в розмірі 4 613,92 грн. та судового збору в розмірі 704,80 грн. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 242/5654/18 від 07.03.2019 р. 12 червня 2024 року державним виконавцем Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75271115 за виконавчим листом № 242/5654/18 від 07.03.2019 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу в розмірі 4 613,92 грн. та судового збору в розмірі 704,80 грн. 21 червня 2024 року державним виконавцем Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням. Тому позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Загальний розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 22.01.2019 по 16.09.2024 складає 3 784,97 грн. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. (а.с.1-3)
Рішенням Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з 02.09.2024 року.

Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру та Міністерства соціальної політики України інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача-фізичної особи ОСОБА_2 (а.с.а.с.17, 21-22), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.23)

Позивач та його представник у судові засідання не з`явились, від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, в яких він проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.а.с.26, 30, 34)

Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України (а.с.а.с.25, 29, 33), а також шляхом направлення на його адресу судових повісток. (а.с.а.с.24, 28, 32) Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив.

З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року по справі № 242/5654/18 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 4 613,92 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. Вказане рішення набрало законної сили 21 лютого 2019 року. (а.с.4)

Виконавчий лист № 242/5654/18, виданий 07 березня 2019 року Селидівським міським судом Донецької області на виконання вище зазначеного судового рішення, подано для виконання до Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де постановою державного виконавця від 12 червня 2024 року було відкрито виконавче провадження № 75271115 та яке було закінчено 17 вересня 2024 року в зв`язку зі сплатою боргу в повному розмірі. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження № 75271115 від 12.06.2024 та постановою про закінчення виконавчого провадження № 75571115 від 17.09.2024. (а.с.а.с.6, 7)

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %.

Позивачем здійснено нарахування 3% річних та втрат від інфляції. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного позивачем за період з лютого 2019 року по липень 2024 року складає 783,10 грн. - 3% річних, 3 001,87 грн. - інфляційне збільшення боргу.

Наданий розрахунок позивача суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав: копію договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Самойленком П.М., копію додаткової угоди № 38 від 17.06.2024 р., копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.04.2024 р., копію платіжної інструкції про сплату 4 000 грн. за надання правової допомоги.

Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-82, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274, 280-282 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ФОП ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) суму 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 783 грн. 10 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 3 001 грн. 87 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., а разом: 7 253 (сім тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 93 копійки.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273, 289 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 10.01.2025 р.

Суддя С.В. Єдаменко