Справа № 464/6861/24
пр.№ 2/464/623/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, з участю представника позивача - адвоката Манукян М.А.

у с т а н о в и в:

Адвокат Манукян М.А. від імені та в інтересах позивача звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 05 жовтня 2021 року по 05 жовтня 2024 року у розмірі 82 330,25 грн.

У зв`язку із поданням до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивачем додано до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (ст.ст.43, 177 ЦПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 05 листопада 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не поступило, такий проводиться у порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до даних з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, отриманими у порядку ст.187 ЦПК України.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, які у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають урахуванню при застосуванні норм права, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адреса відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення.

З огляду на викладене долучена до справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України.

До того ж у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Водночас, незважаючи на належне повідомлення, відповідачем у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк та до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено.

Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України).

За сформованою позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, ретельно досліджуючи які, суд ураховує, у силу вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи із норм ст.185 СК України, додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року у справі № 464/2159/18 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 20 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, яка набрала законної сили, рішення суду першої інстанції змінено, збільшено розмір аліментів, які підлягають до стягнення на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з 5 000 грн до 8 000 грн щомісячно. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд урахував, що син сторін спору по стану свого здоров`я потребує спеціального харчування через нездатність до засвоєння лактози, придбання якого потребує додаткових коштів.

Зважаючи на викладене надана уданій справі позивачем медична документація про проведення огляду та консультації лікарів приватного лор-кабінету та «BABY ОК сучасна педіатрія», купівлі ліків не свідчить про наявність тяжкої хвороби, що б зумовлювала необхідність стягнення додаткових витрат.

Навчання дитини у ТзОВ «Школа вільних та небайдужих» щодо надання освітніх послуг на рівні початкової та загальної освіти (у тому числі для підготовки до початкового рівня освіти) та зайняття футболом із оплатою у розмірі 3450 грн не зумовлює висновку про наявність у дитини особливих здібностей чи про розвиток таких здібностей.

Суд також зауважує, що витрати на лікування, навчання та загальний розвиток дитини повинні нести обоє батьків, при цьому витрати того з батьків, який проживає окремо від дитини, повинні покриватися, зокрема, за рахунок його аліментних зобов`язань.

З огляду на викладене вище позивачем, яка користується професійною правничою допомогою адвоката, не доведено наявність особливих обставин щодо стягнення додаткових витрат, у розумінні ст.185 СК України.

Наявність у відповідача заборгованості по аліментах у розмірі 400 000 грн станом на 01 вересня 2024 року у межах виконавчого провадження (відповідний розрахунок державного виконавця долучено до позову), не виступає правовою підставою для стягнення додаткових витрат. Наслідки несплати аліментів полягають у притягненні у порядку встановленому законом до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУАП чи кримінальної відповідальності за ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

Суд роз`яснює позивачу, що враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із наведених норм права та обставин справи, суд не знайшов підстав для задоволення позову, у зв`язку із чим у задоволенні такого слід відмовити. У матеріалах справи відсутні відомості, які б беззастережно спростовували даний висновок суду.

За відсутності відзиву відповідачів суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Водночас неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог (постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19).

При розподілу у порядку ст.141 ЦПК України судових витрат такі зі сплати судового збору покладаються на рахунок держави, адже позивач звільнена від сплати таких при подачі позову до суду, а витрати на професійну правничу допомогу до відшкодування позивачу не підлягають у зв`язку із відмовою від позову.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 13 січня 2025 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО