Провадження № 2-др/378/1/25
"13" січня 2025 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді: Скороход Т. Н.
за участю секретаря: Соколової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишеня Володимира Сергійовича про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні подружжя, -
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено; визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 9084 гривні.

До Ставищенського районного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишеня В. С. надійшла заява про відшкодування судових витрат (а. с. 145-146), в якій він просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 14000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що позивачем у позовній заяві подавався розрахунок суми судових витрат у зв`язку із розглядом даної справи та докази на підтвердження вказаних витрат. Крім того, ОСОБА_1 понесла судові витрати за участь адвоката в судових засіданнях. Оскільки судом не вирішено питання про судові витрати, тому є підстави для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу.

В судове засідання позивач та її представник не прибули представник позивача подав до суду заяву, в якій просить заяву про ухвалення додаткового рішення розглядати без його участі та без участі позивача (а.с. 163).

Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, представник відповідача про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином (а.с. 161, 165-166), про причини неявки суд не повідомили, письмових пояснень (заперечень) по суті заяви не надали.

Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву слід , виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 2. 3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Кишеня В.С. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 7 серпня 2024 року (а.с. 21-22), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.03.2008 (а.с. 19) та ордеру на надання правничої допомоги серія АА № 1394315 (а.с. 20).

Пунктом 2 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 7 серпня 2024 року передбачено, що адвокат та клієнт погодили наступні види та вартість правничої (правової) допомоги по справі: складання позовної заяви 6000 грн.; представництво інтересів у судовому засіданні 4000 грн. за одне судове засідання; складання процесуальних документів (заяви, клопотання) 2000 грн. за кожен документ.

Оплата гонорару адвоката, зазначеного в пункті 2 даного Договору, здійснюється у готівковій, або безготівковій формі (п. 5 Договору).

Із Акту прийому-передачі наданих послуг № 1 від 12.08.2024 (а.с. 23) вбачається, що адвокатом Кишеня В.С. надано ОСОБА_1 послугу з складання позовної заяви про розподіл майна подружжя, вартість якої становить 6000 грн..

Із Актів прийому-передачі наданих послуг від 12.08.2024 № 2 та № 3 (а.с. 24. 25) вбачається, що адвокатом Кишеня В.С. надано ОСОБА_1 послуги з складання адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк» та до АТ «Ощадбанк», вартість яких становить по 2000 грн. за кожну.

З копій платіжних інструкцій від 13 серпня 2024 року № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..1 ( а.с. 26-28, 149) встановлено, що ОСОБА_1 сплатила адвокату Кишеня В.С. гонорар за послугу з складання позовної заяви 6000 грн., за послугу з складання адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк» та до АТ «Ощадбанк» по 2000 грн. за кожну.

З копії платіжних інструкцій від 26.12.2024 № 0.0..1 та від 26.11.2024 № 0.0..1 (а.с. 147, 148) встановлено, що ОСОБА_1 сплатила адвокату Кишеня В.С. гонорар за представництво інтересів у судових засіданнях на загальну суму 8000 грн..

Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 910/4881/18).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кочин С.С. не ставили питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони.

Проте, суд критично оцінює та не бере до уваги азначені в Актах прийому-передачі наданих послуг від 12.08.2024 № 2 та № 3 (а.с. 24. 25) надані адвокатом Кишеня В.С. послуги з складання адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк» та до АТ «Ощадбанк», оскільки вказані запити не стосуються предмета спору по даній справі.

Щодо вартості послуг за представництво інтересів позивача у судовому засіданні суд зазначає наступне.

Відповідно до копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 7 серпня 2024 року (а.с. 21-22) вартість послуг за представництво інтересів у судовому засіданні становить 4000 грн. за одне судове засідання.

Відповідно до протоколів судових засідань адвокат Кишеня В.С. приймав участь у трьох судових засіданнях, а саме: 26.11.2024, 11.12.2024 та 26.12.2024 (а.с. 105-107, 123-127, 132-136).

Проте, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кишеня В.С. просить суд стягнути із відповідача за участь в судових засіданнях 8000 грн., а суд, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог.

Отже, адвокатом Кишеня В.С. надано ОСОБА_1 правової допомоги, загальна вартість якої склала 14000 грн. (6000 грн. - за послугу з складання позовної заяви та 8000 грн. за представництво інтересів позивача у судових засіданнях).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вищевикладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, відсутності клопотання відповідача та його представника про зменшення витрат на правову допомогу - суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн..

Керуючись ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кишеня Володимира Сергійовича задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне додаткове рішення складено 13 січня 2025 року.

Суддя Т. Н. Скороход