ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/3666/24
Номер провадження 22-ц/818/260/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року у складі судді Шиховцової А.О. у справі № 646/3666/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 04 грудня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 72914984.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до Реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 34 000,00 грн, з яких: 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею.

Таким чином, оскільки нарахування штрафних санкцій позивачем не здійснювалось, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ним за договором позики № 72914984 від 04 грудня 2022 року у розмірі 34 000,00 грн.

Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики № 72914984 в розмірі 34 000,00 грн та судові витрати.

30 квітня 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Шовкова О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано доказів підписання відповідачем договору позики, ознайомлення його з правилами обслуговування, перерахування йому коштів, а наданий позивачем розрахунок не є належним доказом заборгованості, та з нього не вбачається порядок нарахування відсотків. Платіжного доручення про перерахування коштів, банківської виписки позивачем не надано. Копія договору факторингу надана не в повному обсязі, а також не надано всі додатки до нього. Дата договору факторингу передує даті укладення договору позики. Витяг з реєстру боржників підписаний лише представником позивача. Надані позивачем копії доказів засвідчені неналежним чином, а саме за допомогою факсиміле. Вказав, що орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу допомогу 10 000,00 грн.

13 травня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало до суду відповідь на відзив, в якій наголосило на укладенні електронного договору та його підписанні одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому законом. Ним доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки договір позики є чинним, його письмова форма є доказом передачі грошової суми. Позичальник погодився на умови, визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. З метою повного та об`єктивного розгляду справи вважав за доцільне надати повну редакцію договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, розширений витяг з Реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року та платіжну інструкцію № 20020 від 28 липня 2023 року як підтвердження сплати по договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Право грошової вимоги до відповідача за договором № 72914984 перейшло до нього саме за реєстром боржників № 8, тобто 26 липня 2023 року, що передбачено умовами договору факторингу. Заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність справи та складність справи є неспівмірною, не доведеною.

26 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шовков О.С. подав до суду заяву, в якій просив не приймати до розгляду та повернути позивачу докази, подані разом з відповіддю на відзив, у зв`язку з пропуском строку їх подання.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 72914984 від 04 грудня 2022 року у загальній сумі 34 000,00 грн, з яких: 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, укладеним в електронній формі, має заборгованість за ним, тому з нього на користь товариства як нового кредитора підлягає стягненню сума заборгованості за позикою та відсотками.

Не погоджуючись з рішенням суду 26 липня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів обміну електронними повідомленнями та підписання договору про надання кредиту електронним цифровим підписом ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора. Відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредитора. Відсутні й докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Немає підстав вважати що відповідача знайомили з правилами обслуговування, на які позивач посилається у позові. Жодного підтвердження того, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» або позивач надали відповідачеві кошти, позивачем не надано. Передача коштів на виконання кредитного договору може бути підтверджена лише банківською випискою по рахунку, платіжним дорученням, тощо, однак таких доказів не надано, а наданий позивачем розрахунок не є доказом заборгованості. Підписання сторонами кредитного договору не означає автоматично, що кошти були надані відповідачеві готівкою чи шляхом перерахування на розрахунковий рахунок. У наданому позивачем розрахунку не деталізовано порядок нарахування відсотків, неможливо встановити, за який період вони розраховані, в якому розмірі, за якою відсотковою ставкою, чи відповідають ті відсоткові ставки та період умовам договору, фіксовані вони чи змінювані тощо. Копія факторингового договору надана не у повному об`ємі, а також не надані всі додатки до договору. Договір факторингу датований 14 червня 2021 року, а договір позики 04 грудня 2022 року, отже дата договору факторингу передує даті договору позики. Витяг з реєстру боржників підписаний лише самим представником позивача. Позивачем не доведено належним чином переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги відповідач також не отримував. Пізніше позивачем надано відповідь на відзив, до якої долучено нові докази, а саме договір факторингу та аркуші нібито відкопійовані з реєстру боржників № 8 зі слідами ретушування. Однак, такі докази подано з пропуском строку. Позивачем надано копії документів, які неналежним чином завірені.

19 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. подав додаткові пояснення, в яких повторно наголосив на тому, що позивачем надано до суду першої інстанції відповідь на відзив, до якої долучено нові докази, які він просив не приймати у зв`язку з порушенням строку на подання доказів.

Також 19 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. подав заяву про долучення доказів надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 .

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 грудня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72914984, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось надати ОСОБА_1 позику у розмірі 8500,00 грн строком на 30 днів (до 03 січня 2023 року), за яким нараховується 0,75% - знижена процентна ставка на день, 2,5% - фіксована процентна ставка на день, 2,7% на день - процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період карантину), орієнтовна реальна річна процентна ставка 1081,2 % (а.с. 6-7).

Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (пункт 5.3 договору).

Згідно пункту 18 договору позики, якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1 п.2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період карантинних обмежень).

Договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним (пункт 21 договору).

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 tXmM1u2I4c, в ньому вказані його РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса, телефон, адреса електронної пошти та рахунок НОМЕР_1 (а.с. 7 зворот).

Як вбачається з додатку № 1 до договору позики - таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, сума кредиту за договором - 8500,00 грн, проценти за користування кредитом - 1912,50 грн, всього чиста сума кредиту за розрахунковий період з 04 грудня 2022 року по 03 січня 2023 року - 10 412,50 грн (а.с. 8).

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 9-10, 66-73).

Згідно п. 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 1.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3. договору факторингу (з відповідними змінами, внесеними додатковою угодою № 2 від 28 липня 2021 року) передбачено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства (а.с. 11).

26 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 9 до договору факторингу № 14/06/21, якою передбачено, що згідно реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року відступаються права вимоги, за що фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить 7% від основної суми заборгованості (тіло кредиту) (а.с. 12).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 34 000,00 грн, з яких: 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14). Такі ж відомості містить копія всього реєстру (а.с. 64-65).

Підписаний сторонами договір факторингу з урахуванням додаткових угод та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору (а.с. 13).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 72914984 від 04 грудня 2022 року за період з 26 липня 2023 року по 29 лютого 2024 року, станом на 29 лютого 2024 року заборгованість не погашена та складає 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками, а загалом 34 000,00 грн. Така ж сама сума заборгованості вказана на початок розрахунку - 26 липня 2023 року, тобто після відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалось нарахування відсотків та штрафних санкцій, розмір заборгованості залишився незмінним (а.с. 15).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з доведеності наявності заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем та її розміру.

Дійсно, з договору позики № 72914984 від 04 грудня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Отже, відповідач уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір позики укладено ним 04 грудня 2022 року, а договір факторингу укладено 14 червня 2021 року, тобто ще до укладення договору позики, а тому у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не існувало жодних прав вимоги станом на день їх передачі до позивача, що відповідно зумовлює відсутність у позивача права вимоги до нього за цим договором позики, є безпідставними, з огляду на те, що додаткова угода № 9 від 26 липня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, яка передбачає відступлення прав за реєстром боржників № 8 від 26 липня 2023 року, в тому числі і щодо договору № 72914984 від 04 грудня 2022 року, укладеного з ОСОБА_1 , є невід`ємною частиною договору факторингу № 14/06/21, є чинною, та доказів щодо визнання її недійсною суду не надано.

Разом з тим, як передбачено умовами договору позики від 04 грудня 2022 року, надання позики здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника.

Доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором позики, а відповідач ці кошти отримав.

Зі змісту наданого до суду договору позики неможливо встановити, на який саме рахунок позичальника та яким чином була перерахована позика.

Виписки з рахунку, платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, сервісів он-лайн платежів тощо, які б підтверджували перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ОСОБА_1 коштів у розмірі 8500,00 грн за договором позики від 04 грудня 2022 року позивачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та надходження на нього коштів, відповідної виписки з рахунку.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Доводи позивача про чинність договору позики, умови якого не були оскаржені позичальником, враховуються апеляційним судом, однак не спростовують висновків про недоведеність та необґрунтованість позову.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.

Крім того, з вказаного розрахунку вбачається лише загальна сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8500,00 грн та за відсотками - 25 500,00 грн, яка утворилась на час отримання позивачем права вимоги 26 липня 2023 року та залишилась незмінною на час подачі позову. З вказаного розрахунку неможливо встановити ані період, протягом якого нараховані відсотки, ані процентну ставку. При цьому, умовами договору позики передбачено, що строк надання позики - 30 днів, тобто, виходячи з розміру зниженої процентної ставки 0,75% на день, проценти за користування позикою у межах строку користування мали складати лише 1912,50 грн (8500,00 грн*0,75%*30 днів), а базової процентної ставки 2,5% на день - 6375,00 грн (8500,00 грн*2,5%*30 днів). Нарахування кредитором/позикодавцем процентів за користування позикою після закінчення строку, на який надавалась позика, є неправомірним. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку договору позики або не дотримувався правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та/або правил постійно діючої акції «перша позика 0,01%», внаслідок чого знижена процентна ставка не мала застосовуватися, матеріали справи не містять. Щодо процентної ставки за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,7% у договорі міститься застереження, що вона не застосовується в період карантину (12 березня 2020 року - 30 червня 2023 року). Вимог про стягнення процентів, передбачених вимогами статті 625 ЦК України, позивач не заявляв.

За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів у позику відповідачу на його рахунок, а також фактичного користування відповідачем коштами, та неналежністю наданого ним розрахунку як доказу заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у розмірі, вказаному в позовній заяві.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, оскаржуване рішення суду у зв`язку неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та відмовлено у задоволенні позову, з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн (а.с. 118, 133).

Крім того, 19 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. подав заяву про долучення доказів надання професійної правничої допомоги, а саме копію договору про надання професійної правничої допомоги, детальний опис робіт та акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19 жовтня 2024 року до договору про надання професійної правничої допомоги.

Пунктом 4.1 договору № 15-04/2024 про надання професійної правничої допомоги від 15 квітня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шовковим О.С., передбачено, що адвокат надає клієнту правничу допомогу за умовами даного договору, за годину роботи розмір оплати адвокату становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати (а.с. 157-159).

З детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої допомоги №15-04/2024 від 15 квітня 2024 року в Харківському апеляційному суді, та акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до вказаного договору, вбачається, що відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 15 квітня 2024 року №15-04/2024 адвокатом Шовковим О.С. було виконано наступні роботи (надані послуги) в рамках судової справи №646/3666/24 в Харківському апеляційному суді: надання Клієнту усної консультації і роз`яснень (відповіді на питання Клієнта щодо процедури, строків і підстав апеляційного оскарження, судової практики в подібних справах, необхідних витрат, обставин визначення судом розміру судового збору виходячи зі ставки для юридичної особи, і інше), усний правовий аналіз з приводу апеляційного оскарження судового рішення від 28 червня 2024 року у справі № 646/3666/24 протягом 1 години; сплата судового збору за подачу апеляційної скарги на судове рішення від 28 червня 2024 року у справі № 646/3666/24 протягом 15 хвилин; підготування та подача апеляційної скарги на судове рішення від 28 червня 2024 року у справі № 646/3666/24 протягом 2 годин 30 хвилин; доплата судового збору згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 646/3666/24 протягом 15 хвилин; підготування та подача через Електронний суд заяви від 27 вересня 2024 року щодо виконання ухвали суду від 23 вересня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху у справі № 646/3666/24, з додатками протягом 15 хвилин; підготування та подача через Електронний суд пояснень щодо обставин справи від 19 жовтня 2024 року (подання Позивачем додаткових доказів з порушенням норм ЦПК України, не розгляду судом першої інстанції клопотання) протягом 15 хвилин. Всього витрачений адвокатом час складає 4 години 30 хвилин. Розрахунок оплати: 4 години 30 хвилин * 1514,00 грн (50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб) = 6813,00 грн (а.с. 155, 156).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22, провадження № 61-16010св23, від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23, провадження № 61-15995св23)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за договором позики), ціни позову (34 000,00 грн), обсягу доказів, слід дійти висновку, що надання усної консультації, складання апеляційної скарги та пояснень не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу.

Крім того, слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Позиція представника ОСОБА_1 протягом розгляду справи двома інстанціями не змінилась, доводи апеляційної скарги та пояснень є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву та клопотання, що були подані ним до суду першої інстанції.

До того ж, послуги зі сплати і доплати судового збору по суті охоплюються послугою адвоката з подання апеляційної скарги, а потреба у поданні заяви про усунення недоліків на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху залежить від роботи адвоката, і покладення таких витрат на іншу сторону суперечить принципу справедливості.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з урахуванням обсягу та складності наданих йому послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, складених процесуальних документів, їх значення для розгляду спору, категорії справи, ціни позову, обсягу доказів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що зТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на надання правничої допомоги під час перегляду справи апеляційним судом у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп та на надання правничої допомоги під час перегляду справи апеляційним судом у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп, а всього 6633 (шість тисяч шістсот тридцять три) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 січня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова