Справа № 939/1264/23
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарях Смолянкіній М.Г., Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Бородянська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2023 року вона є власницею 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , власником частки вказаного будинку є відповідачка ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою її (позивачки) матері ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй частину вказаного житлового будинку, заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , також у спадковому будинку проживав чоловік померлої - співвласник цього будинку ОСОБА_6 , який фактично прийняв спадщину і вступив в управління або володінням спадковим майном. 27 жовтня 1988 року ОСОБА_6 подарував відповідачці ОСОБА_3 вказаний житловий будинок. На момент смерті ОСОБА_5 цей будинок належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в разі поділу майна їх частки визнаються рівними, тому частина спірного домоволодіння, являлась спадковим майном після смерті ОСОБА_5 . Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року визнано недійсним договір дарування спірного домоволодіння та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку вказаного домоволодіння. Разом з тим, рішенням Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування житлового будинку частково недійсним, визнання права власності на 1/8 частину будинку. Мати відповідачів, після якої відкрилась спадщина, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 на той час була неповнолітньою та проживала у будинку разом з батьком, вважалась такою, що прийняла спадщину, але ні її батько, ні вона, навіть коли досягла повноліття, не звернулись із заявою про прийняття спадщини. Факт проживання відповідачки ОСОБА_2 з 2000 року за кордоном не є поважною причиною для не вчинення дій для прийняття спадщини, оскільки вона досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , ще під час проживання разом з батьком у спірному будинку. Вважає, що вона (позивачка) має право на 1/6 частку у вказаному домоволодінні.

Тому просила визнати договір дарування будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 27 жовтня 1988 року, недійсним в частині дарування частини будинку, визнати за нею (позивачкою) право власності на 1/8 частину будинку та прибудинкових споруд в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гришина Т.А. у судовому засіданні позов підтримала і викладене підтвердила.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Башинська О.П. у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що після того як рішенням Бородянського районного суду Київської області було визнанано право власності на 1/6 частку будинку за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у зв`язку з тим, що вона, будучи неповнолітньою, проживала у вказаному будинку і користувалася всім майном. При поданні заяви про прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказали, що ще проживають у будинку батько ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_2 , на цій підставі Апеляційний суд Київської області скасував рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/6 частину у зв`язку з прийняттям спадщини ОСОБА_2 , зменшив частку ОСОБА_4 до 1/8. На даний час відповідачка ОСОБА_2 не звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини у зв`язку з карантинними обмеженнями через розповсюдження інфекції "ковіду", а потім з війною, тому вона не може приїхати для оформлення спадщини, але має намір оформити свої спадкові права. На даний час відповідачка ОСОБА_3 проживає у своїй частині частині будинку, яку їй було виділено, після смерті ОСОБА_4 у її частині на даний час ніхто не проживає. Після смерті матері ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_2 продовжувала користуватися будинком, тому вона фактично прийняла спадщину користуючись даним майном.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Тищенко Л.М. у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що на момент смерті матері всі три дочки проживали у будинку і дійсно у спадковій справі є заяви про прийняття спадщини ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , в яких було вказано, що крім них у будинку проживають їх батько ОСОБА_7 та неповнолітня сестра ОСОБА_2 . На даний час відповідачці ОСОБА_3 належить частини вказаного будинку, ОСОБА_4 належить 1/8 частина будинку, які зареєстровані належним чином, 1/8 частина будинку є не зареєстровано, яка належить ОСОБА_2 , так як вона повинна отримати свідоцтво про право на спадщину.

Третя особа - Бородянська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі.

Вислухавши пояснення предстаника позивачки, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за договором дарування від 27 жовтня 1988 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Немішаївської селищної ради народних депутатів Бородянського району Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 46 , ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1 /т.1 а.с.62/.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2016 року, залишеним в цій частині в силі рішенням Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2017 року, визнано, що вказаний будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а їх частки були рівними /т.1 а.с.61,63-65/.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2017 року, з врахуванням обставин, встановлених рішенням Бородянського районного суду від 14 січня 2016 року щодо належності спірного будинку на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , визнано недійсним зазначений договір дарування цього будинку, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 27 жовтня 1988 року, в частині дарування частини будинку. Визнано за ОСОБА_10 право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 /т.1 а.с.41-43/.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2017 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подали її діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .

На час смерті спадкодавця, в спадковому будинку проживали та були зареєстровані чоловік померлої - співвласник цього будинку - ОСОБА_7 , їх дочки: ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка на час смерті матері була неповнолітньою.

На момент смерті ОСОБА_5 будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , тому 1/2 частина спірного домоволодіння, являлася спадковим майном після смерті ОСОБА_5 .

Чоловік померлої - співвласник будинку ОСОБА_7 , який проживав в спадковому будинку, прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

На час смерті ОСОБА_5 , тобто на час відкриття спадщини, як ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 так і ОСОБА_11 , яка на той час була неповнолітньою, проживала у спірному будинку.

Таким чином, суд визнав, що ОСОБА_2 в передбаченому чинним на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняла спадщину, а тому має право на 1/8 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 ..

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 /т.1 а.с.46/.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 5 березня 2023 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2023 року за позивачкою ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 /т.1 а.с.58,59-60/.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона ( ОСОБА_1 ) має право ще на 1/8 частину вказаного будинку після смерті ОСОБА_5 , так як відповідачка ОСОБА_2 , хоча і вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, однак, тривалий час, до цього часу не звернулась до нотаріуса і не оформила своїх спадкових прав, а тому втратила право на цю спадщину.

Однак, суд вважає дані твердження помилковими, зважаючи на таке.

Так як спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, то положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Такі ж положення щодо отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину містяться і в ЦК України 2003 року, зокрема, ст. 1296 даного Кодексу передбачає, що. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01 січня 2004 року, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_5 прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини проживала у спірному будинку та користувалася спадковим майном, то вона до цього часу має право на отримання свідоцтва про право на спадщину на належну їй 1/8 частку спадкового будинку.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст. 524,548,549,560,561 ЦК УРСР 1963 року, ст.1296,1298, ЦК України, ст. 10-13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Бородянська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду виготовлено 10 січня 2025 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч