Ухвала

07 січня 2025 року

м. Київ

справа № 164/204/22

провадження № 61-17500ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд,

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:3072), площею 0,09 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , право власності позивача на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року.

Позивачка зазначала, що відповідач ОСОБА_3 , збудувавши самовільно сарай-дровітню на належній ОСОБА_2 земельній ділянці, чинить їй, як власнику земельної ділянки, перешкоди у користуванні її приватною власністю.

Позивач також азначала, що відповідач ОСОБА_1 збудував у 2005 році з дерев`яних дошок хлів для свиней, розміром 2х3 м. В 2011 році відповідач з погрозами і образами, заручившись підтримкою своєї сім`ї, захопив частину території земельної ділянки ОСОБА_2 , де збудував цегляний хлів. В присутності членів земельної комісії селищної ради ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7) ОСОБА_1 відмовився від цієї споруди. Відповідач ОСОБА_1 порушує правила добросусідства, складає на земельній ділянці гній і тривалий час його нікуди не вивозить, виливає гноївку, спрямовує нечистоти на город позивача. Він зірвав межові знаки, стверджуючи, що вони заважають йому їздити автомобілем. Позивач змушена була звертатись до виконавчого комітету Маневицької селищної ради із заявою про відновлення меж її земельної ділянки та забезпечення її використання за призначенням.

Маневицька селищна ради листом № 1032/20/2-21 від 30 серпня 2021 року повідомила позивачку, що відновлення меж земельної ділянки проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів за допомогою спеціальних пристроїв на основі технічної документації із землеустрою та закріплюється межовими знаками встановленого зразка. Актом від 07 вересня 2021 року, складеним комісією Маневицької селищної ради, підтверджується, що під час обстеження земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності, виявлено на частині цієї земельної ділянки із північно-східної сторони чотири господарські споруди, які належать іншим громадянам. Одна з цих споруд, власниками яких в тому числі є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , капітальна цегляна, інші три - дерев`яні. Комісією помилково зазначено у акті, що ці споруди було збудовано 10-20 і більше років тому, оскільки ці споруди фактично були збудовані в 2005-2011 роках. Листом Маневицької селищної ради № 1173/20/2-21 від 13 вересня 2021 року позивачу було повідомлено, що знесення незаконно збудованих на її земельній ділянці споруд може бути проведено за рішенням власників цих господарських споруд або в судовому порядку.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з проханням прибрати з належної позивачу земельної ділянки незаконно збудовані ними споруди, однак ними ці звернення були проігноровані. Зайняття відповідачами частини належної їй земельної ділянки порушує її право на комфортне проживання, використання земельної ділянки за цільовим призначенням, а також порушує норми будівництва та санітарного благополуччя, оскільки з хліва та дерев`яних сараїв на подвір`я позивача виливається гноївка та інші нечистоти. Самочинно збудована ОСОБА_3 споруда знаходиться в аварійному стані.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивачка просила: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_1 самочинно побудованої кам`яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена у верхньому правому куті та позначена символом КН (кам`яна нежитлова споруда ОСОБА_1 ), та привести земельну ділянку ОСОБА_2 в придатний для цільового використання стан, а також зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованої дерев`яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена третьою після кам`яної нежитлової споруди ОСОБА_1 , та привести земельну ділянку ОСОБА_2 в придатний для цільового використання стан.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено:

зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_1 самочинно побудованої кам`яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена у верхньому правому куті та позначена символом КН (кам`яна нежитлова споруда ОСОБА_1 ), та привести земельну ділянку ОСОБА_2 в придатний для цільового використання стан;

зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованої дерев`яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена третьою після кам`яної нежитлової споруди ОСОБА_1 , та привести земельну ділянку ОСОБА_2 в придатний для цільового використання стан;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року, в оскарженій частині, залишено без змін.

26 грудня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

судами попередніх інстанцій залишено поза увагою факт того, що рішення Маневицької селищної ради від 08 вересня 1999 року, на підставі якого позивачка приватизувала свою земельну ділянку прийнято всупереч декрету КМУ від 26 грудня 1992 року, яким передбачено, що приватизації підлягають земельні ділянки, які надані громадянам у користування, а частиною земельної ділянки, на якій розташовані господарські споруди відповідачів, позивач ніколи не користувалася і вказана земельна ділянка є комунальною власністю. Окрім цього, вказане рішення суперечить статті 17 ЗК України, оскільки на земельній ділянки знаходиться квартира позивача, а не житловий будинок, хоча на той час законодавством не було передбачено приватизації земельної ділянки під квартири;

на момент видачі позивачу державного акта на право приватної власності на землю, так і на момент виготовлення технічної документації на дану земельну ділянку, вказані у позові споруди вже були побудовані. Державний акт та рішення селищної ради, на підставі якого він був виданий, є незаконними, оскільки оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, без погодження меж з суміжними землекористувачами, в тому числі з відповідачами. При виготовленні технічної документації на земельну ділянку позивача не було відображено будівлі і споруди, які на ній знаходились, в тому числі, належні позивачам.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков