Провадження № 2-с/638/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості про стягнення заборгованості за житлові (експлуатаційні) послуги, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить суд скасувати судовий наказ від 11 жовтня 2024 року виданий Дзержинським районним судом м. Харкова у цивільній справі №638/19048/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» послуги в загальному розмірі 3 825,04 грн за період з грудня 2022 року по вересень 2024 року, а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що з виданим судовим наказом вона не погоджується, так як ТОВ «Формула Комфорту-4» є нелегітимною керуючою компанією щодо надання послуг ОСББ «Німецький проект» за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням господарського суду Харківської області від 15.02.2024 року у справі №922/5398/23 визнано недійним та скасовано рішення загальних зборів ОСББ «Німецький проект» оформлене протоколом №2 від 04.12.2022 року, фактично стягувач з 26.03.2023 року послуги ОСББ «Німецький проект» не надавало, в актах звірки не зазначено, за які складові послуги з управління багатоквартирним будинком здійснено нарахування, не зазначено, яким чином сформована сума заборгованості за певний місяць, підтвердження виникнення заборгованості відсутні.

Також, боржник зазначає, що судовий наказ вона не отримувала, з його текстом ознайомилась в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.11.2024 року, в зв`язку з чим вважає, що саме з цієї дати починає спливати строк подачі заяви про скасування судового наказу, якщо суд буде вважати, що даний строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу нею пропущений, то просить суд поновити цей строк на підставі даної заяви та вважати причини пропуску строку поважними.

Суддя, оглянувши матеріали заяви, перевіривши матеріали справи, вважає, що заяву про скасування судового наказу слід повернути заявнику з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 5 статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року виданий Дзержинським районним судом м. Харкова у цивільній справі №638/19048/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» послуги в загальному розмірі 3825,04 грн за період з грудня 2022 року по вересень 2024 року, а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

Зі змісту заяви про скасування судового наказу вбачається, що копія судового наказу боржником не отримано, про його існування боржнику стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 21.11.2024 року, в зв`язку з чим боржник вважає, що саме з цієї дати починає спливати строк подачі заяви про скасування судового наказу, якщо суд буде вважати, що даний строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу боржником пропущений, то просить суд поновити цей строк на підставі даної заяви та вважати причини пропуску строку поважними.

Однак, суд не погоджується з доводами викладеними боржником з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копію судового наказу від 11 жовтня 2024 у цивільній справі №638/19048/24 р азом із заявою стягувача та доданими до неї документами 29.11.2024 було надіслано на адресу реєстрації місця проживання боржника: АДРЕСА_2 , яка міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі (відповідь від 10.10.2024 за №837424).

Однак, зазначене відправлення не вручено адресатові та повернуто до суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", згідно довідки про причини повернення/досилання відділення поштового зв`язку Укрпошти від 13.12.2024 р.

16.12.2024 конверт із зазначеними документами повернувся на адресу суду з відміткою працівників «Укрпошти» про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 272 ЦПК України за змістом частини п`ятої якої, учасникам справи учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Положеннями статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" (який є нормативним актом, що визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг) встановлено, що послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Ці Правила (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюють, зокрема, окремі строки та процедури доставки, вручення та зберігання різних поштових відправлень, зокрема й рекомендованих листів з повідомленням про вручення та рекомендованих поштових відправлень з позначкою "Судова повістка", що відповідно, впливає на висновок про можливість отримання скаржником такого поштового відправлення, направленого судом за належною поштовою адресою, та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил).

Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Відповідно до пункту 94 Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Відповідно до пункту 99-2 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Отже Правила встановлюють окремі строки та процедури вручення рекомендованих листів та рекомендованих поштових відправлень з позначкою "Судова повістка".

Звідси, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Установлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку «Укрпошта» вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд зазначає, що факт неотримання боржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав судовий наказ від 11 жовтня 2024 року для вчинення відповідних дій за належною адресою та який повернувся до суду у зв`язку з його неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 27.02.2023 у справі №909/548/16(909/947/20).

Отже, виходячи з вищезазначеного, судовий наказ у справі № 638/19048/24 від 11 жовтня 2024 року є таким, що вручено боржнику 15.12.2024. З огляду на викладене, останнім днем для подання до суду заяви про скасування судового наказу було 30.12.2024, однак жодних заяв чи клопотань в означений період до суду від боржника не надходило.

Доводи боржника про те, що вона копію судового наказу не отримувала оцінюються судом критично, з огляду на вищенаведене судом, крім того, як зазначено самим боржником з текстом судового наказу вона ознайомилась 21.11.2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, із цього часу, як вважає боржник, у неї починається відлік строку на подачу заяви про скасування судового наказу, однак жодних заяв чи клопотань і в означений боржником період до суду від боржника також не надходило, що не прояснює і не виправдовує того, чому боржник не подав таку заяву до суду вчасно у строк, встановлений ЦПК України.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними; недотримання цього визнавалось порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. У рішенні у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02, п.п. 66-70), констатувавши порушення Україною статті 6 Конвенції, ЄСПЛ зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Суд наголосив на тому, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», заява № 41431/98, п. 46).

Суд ураховує, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", заява № 24402/02).

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства. При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом.

Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, матеріалами заяви не підтверджено наявності поважних причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу, а тому суд не знаходить обґрунтованих підстав для поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу та відмовляє в клопотанні боржника ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу у справі.

Згідно з ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (статті 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року 2019 у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21) зазначила, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Частиною 2 статті 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Оскільки, заявник пропустив процесуальний строк звернення до суду, враховуючи відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу та відсутність обґрунтованих та об`єктивних доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, слід повернути заявнику.

Крім того, відповідно до акту від 02 січня 2025 року складеного працівниками апарату Дзержинського районного суду міста Харкова, при розкритті поштового відправлення не виявлено вказаних у реєстрі документів, а саме відсутня копія заяви про скасування судового наказу по справі № 638/19048/24.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.126, 170, 171, 260 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-4» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості про стягнення заборгованості за житлові (експлуатаційні) послуги, - повернути без розгляду.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк