Справа № 203/7878/24
УХВАЛА

03 січня 2025 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подану заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України.

Зокрема п.п.1,2,4 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову судом шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно позовної заяви позивач посилався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006 року на праві власності належало нежитлове приміщення магазин-приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 143,4 кв.м, по АДРЕСА_1 .

Вказане приміщення було предметом іпотеки за відповідним договором №DND0GK00006052 від 08.09.2006 року, укладеним із АТ КБ «Приватбанк».

На підставі рішення приватного нотаріуса Павленко І.В. від 21.11.2024 року право власності на зазначене вище нежитлове приміщення на підставі застереження в іпотечному договорі було зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк».

Заперечуючи правомірність такого рішення та законність набуття права власності на майно банком, позивач в пред`явленому позові просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності.

За вказаних вище обставин, оскільки позивачем оспорюється законність вибуття з його власності магазину-приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 143,4 кв.м, по АДРЕСА_1 , заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне приміщення за відповідачем, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки з врахуванням наявності та характеру спору між сторонами, подальше відчуження відповідачем спірного майна на користь інших осіб може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову та ефективний захист порушених прав позивача у обраний ним спосіб.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19)).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 року у справі №522/1514/21 (провадження №61-19123св21).

В поданій заяві про забезпечення позову, позивач просив заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірного майна - магазину-приміщення №101, загальною площею 143,4 кв.м, по АДРЕСА_1 , на реєстрацію виникнення, переходу чи припинення речових прав на це майно; заборонити відповідачу вчиняти дії, направлені на звільнення позивачем або третіми особами, з якими він знаходиться у договірних відносинах, спірного приміщення; а також накласти арешт на останнє.

Суд враховує, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатись ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилучені в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

За вказаних обставин, суд вважає, що завлений позивачем вид забезпечення у вигляді арешту спірного майна належним чином не обгрунтований, може призвести до заборони власнику користуватись майном та не є співмірним і адекватним із заявленими позовними вимогами.

Також суд вважає безпідставними та неспівмірними із предметом позовних вимог запропоновані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії, направлені на звільнення позивачем або третіми особами, з якими він знаходиться у договірних відносинах, спірного приміщення.

В даному випадку, з урахуванням підстав та предмету позову, наявного спору щодо нерухомого майна, суд, враховуючи розумність, співмірність, забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає найбільш доцільним застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного майна.

Такий вид забезпечення позову узгоджується з положеннями п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавить відповідача право вільного користування належним йому майном та забезпечить справедливий баланс інтересів сторін до вирішення спору по суті.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження, реєстрації виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно, а саме: магазин-приміщення №101, загальною площею 143,4 кв.м, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 03 січня 2028 року включно.

Суддя С.Ю.Казак