КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/2504/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 642/1126/23

13 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу спадкодавця,-

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу спадкодавця.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 03.09.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

За змістом ч.2 ст.1269 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше 6 місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

На виконання вимог Закону позивачем 04.03.2021 року направлена претензія кредитора до Другої Харківської державної нотаріальної контори.

Згідно листа Другої Харківської міської державної нотаріальної контори №470/02-14 від 10.03.2021 року, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою спадкоємця за законом заведено спадкову справу №343/2019. Крім того, 17.11.2020 року за р.4-411 на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Нотаріальною конторою спадкоємцю було направлено лист з повідомленням про заборгованість боржника.

Разом з тим, у відповідності до положень ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В даному випадку спадкоємицею, котра прийняла спадщину, після смерті позичальника ОСОБА_2 , є відповідачка ОСОБА_3 . Зазначена обставина підтверджується ксерокопіями паспортів останньої та померлого ОСОБА_2 , в яких адресою реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .

Станом на дату смерті позичальника заборгованість останнього перед банком становила 56 729,08 грн., що складається з: 739,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 739,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 564,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 54 424,60 грн. - нарахована пеня.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 56 729,08 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 30 серпня 2024 року представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Істамова Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи.

Зазначає, що спадкодавці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що на час смерті ОСОБА_2 позичальника за кредитним договором, спір щодо невиконання останнім зобов`язань з приводу повернення кредиту вже був вирішений Ленінським районним судом міста Харкова, 12 червня 2018 року видано виконавчий лист, котрий був пред`явлений до примусового виконання, відповідно забезпечення виконавчого документу, що перебував на примусовому виконанні підлягало вирішенню у спосіб заміни сторони боржника у виконавчому провадженні його правонаступником.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, при цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2010 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис ОСОБА_2 (а.с. 21).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Позивачем виконано зобов`язання та надано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі, встановленому договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 22 квітня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с. 102 зворот).

Із наданого банком розрахунку вбачається, що у ОСОБА_2 на момент його смерті існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 279 грн. 08 коп., з яких:

-739,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;

-739,52 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

-1 564,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

-0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

-54 424,60 грн. - нарахована пеня;

-0,00 грн. - нараховано комісії.

Відповідно до відповіді Другою харківської міської державної нотаріальної контори №470/02-14, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою спадкоємця за законом заведено спадкову справу №343/2019. Крім того, 17.11.2020 за р.4-411 на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Нотаріальною конторою спадкоємцю було направлено лист з повідомленням про заборгованість боржника.

Крім того, з наданих суду доказів вбачається, що 14.09.2021 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» зверталася до відповідача з листом-претензією про сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.09.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (а.с.55).

16 липня 2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного ТУЮ у Харківській області Крижанівською Ю.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№57986478, з примусового виконання виконавчого листа №642/72/18 виданого 12.06.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 19 369, 13 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.51).

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу спадкодавця суд першої інстанції посилався на те, що станом на час смерті ОСОБА_2 , позичальника за кредитним договором №б/н від 03.09.2010 року, спір щодо невиконання останнім зобов`язань з приводу повернення кредиту вже був вирішений Ленінським районним судом міста Харкова, 12.06.2018 року було видано виконавчий лист №642/72/18, котрий був пред`явлений АТ «КБ «ПриватБанк» до примусового виконання, відповідно забезпечення виконання виконавчого документу, що перебував на примусовому виконанні підлягало вирішенню у спосіб заміни сторони боржника у виконавчому провадженні його правонаступником.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що виникла на підставі договору за кредитним договором від 03 вересня 2010 року за весь період користування відповідним картковим рахунком.

Рішенням Ленінський районний суд м. Харкова від 06 квітня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.09.10 року в сумі 19369.13 грн.

З викладеного вбачається, що сума заборгованості булла стягнута на підставі рішення Ленінського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року та було видано виконавчий лист, який в подальшому було передано на примусове виконання.

16 липня 2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного ТУЮ у Харківській області Крижанівською Ю.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№57986478, з примусового виконання виконавчого листа №642/72/18 виданого 12.06.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 19 369, 13 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу першого частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особи).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною 5 статті 15 цього Закону (пункт 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (постановиВеликої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі№ 916/617/17, від 11 жовтня 2023 року у справі№ 523/2357/20.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина 1 статті 1282 ЦК України).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 57 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункті 67 постанови від 13 березня 2019 року в справі № 520/7281/15-ц.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, у виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження через смерть боржника, він зобов`язаний був зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.

Тобто задоволення даного позову про стягнення боргу зі спадкоємців боржника, при наявності невиконаного виконавчого провадження щодо тих же боргових правовідносинам, може призвести до подвійного стягнення.

За змістом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09 лютого 2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16 листопада 2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

З вказаного слідує, що належним способом захисту порушеного права позивача, який не призведе до подвійного стягнення заборгованості спадкодавця, є саме оскарження дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, про що і зазначив суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Істамової Ірини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року у залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: