Провадження № 2/127/2633/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Сєдінкіної Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шиманського В.М.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 18.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні 13.01.2025 представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Шиманський В.М. подав клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмета спору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відповідач по справі ОСОБА_3 12.11.2024 повністю розрахувалась з позивачем за наявним на той час борговим зобов`язанням, сплативши на користь ОСОБА_1 5 мільйонів гривень. Також просив повернути сплачений позивачем судовий збір у повному обсязі, тобто 15140 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 клопотання ОСОБА_1 підтримав, просив його задовольнити з підстав, що у ньому наведено.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 з приводу вирішення клопотання поклався на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Сувалов В.О. в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом завчасно та належним чином про день, час та місце розгляду справи.

З огляду на викладене суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність відповідача та її представника.

Суд, заслухавши позицію представника позивача, третьої особи, ознайомившись з клопотанням, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе клопотання задовольнити частково, з огляду на наступне.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Тобто, за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Так, позивач просить закрити провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а саме через відсутність предмету спору, у зв`язку зі сплатою відповідачем боргового зобов`язання після пред`явлення позовної заяви, а саме після 10.06.2024.

Суд зазначає, що факт виконання відповідачем претензій майнового характеру на стадії судового розгляду не свідчить про відсутність предмету спору. Провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Матеріали справи свідчать, що з позовом ОСОБА_1 звернулося 10.06.2024 та на момент звернення до суду з позовом спір існував.

З заяви про закриття провадження слідує, що її фактичний зміст свідчить про відмову позивача від позову, унаслідок його задоволення відповідачем після пред`явлення позову.

Приймаючи до уваги зміст заяви позивача про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яким передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, оскільки позивач не підтримує позовні вимоги саме внаслідок обставин, що призвели до зникнення предмета спору та стадії судового розгляду.

Про те, що дійсний намір позивача направлений на відмову від позову свідчить зміст клопотання в частині повернення судових витрат у зв`язку з тим, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Така правова підстава визначена ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою передбачений порядок розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд відзначає, що матеріали справи, а так само заява представника позивача про закриття провадження у справі не містять клопотання позивача про присудження судових витрат (судового збору) з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене суд не вирішує питання про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору з відповідача. Поряд з цим суд вбачає підстави, які визначені ч. 1 ст. 142 ЦПК України для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки позивач від позову відмовився.

Враховуючи відмову позивача від позову до початку розгляду справи по суті суд вбачає підстави для повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Керуючись п.4ч.1ст.255,256,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики закрити.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - 50 (п`ятдесят) відсотків сплаченого, відповідно до квитанції 0.0..1 від 13.06.2024 АТ КБ «Приватбанк» судового збору, що складає 7570,00 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень, 00 копійок).

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 13.01.2025 року.

Суддя: