Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7096/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 - Управитель багатоквартирними будинками до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ФОП ОСОБА_1 - Управитель багатоквартирними будинками звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 15 824,62 грн. заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком, який мотивований тим, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , і як власник та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги, проте, згідно розрахунку за період з 01.12.2020 по 27.08.2024 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 15 824,62 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що в добровільному порядку відповідач кошти сплатити відмовляється, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Раніше позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до Відповідача і 02.03.2022р. Виноградівським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з останнього на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідач звернувся в суд із заявою про скасування судового наказу від 02.03.2022р., де зазначив, що має спір про право і не укладав жодних договорів про надання комунальних послуг з ФОП ОСОБА_1 , відтак, наказ було скасовано та зазначалося, що про вимоги стягувача з урахуванням обставин зазначених Відповідачем повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони підлягають доказуванню.

Оскільки відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , на відміну від інших споживачів, ухилився від обов`язку щодо підписання договору з позивачем на обслуговування та утримання будинку, позивач вважає, що відповідач не належно сплачує за надані йому житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з 01.12.2020 по 27.08.2024, яка складає 15 824,62 грн., а відтак є встановленим факт порушення прав позивача, тому, вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є законними і обґрунтованими, які підлягають до задоволення, а відповідно просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 824,62 грн. та вартість сплаченого ним судового збоу в розмірі 1233,00 грн.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

В спрощене судове засідання позивач та його представник не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили такі задоволити; відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судова повістка та відповідне Оголошення на сайті Виноградівського районного суду, причини неявки суду не повідомив.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, всупереч заперечень відповідача, викладених ним у запереченні на позов, вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення із-за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , який як власник та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц) споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору не може беззаперечно свідчити про відсутність у споживача послуг обов`язку по сплаті за надані їм житлово-комунальні послуги.

В справі, що розглядається встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.12.2020 по 27.08.2024 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком в розмірі 15 824,62 грн., яку відповідач в добровільному порядку сплатити відмовляється, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що раніше позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до Відповідача і 02.03.2022р. Виноградівським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з останнього на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідач звернувся в суд із заявою про скасування судового наказу від 02.03.2022р., де зазначив, що має спір про право і не укладав жодних договорів про надання комунальних послуг з ФОП ОСОБА_1 , відтак, наказ було скасовано та зазначалося, що про вимоги стягувача з урахуванням обставин зазначених Відповідачем повинні розглядатися у позовному провадженні, оскільки вони підлягають доказуванню.

Отже, як встановлено, відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , і, на відміну від інших споживачів, ухилився від обов`язку щодо підписання договору з позивачем на обслуговування та утримання будинку.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.20 Закону N2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону N 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15.

Таким чином, позивач ФОП ОСОБА_1 - Управитель багатоквартирними будинками є обслуговуючою організацією будинку АДРЕСА_2 , де відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_3 , здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію.

Відповідно до п.п.5,12 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За приписом статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказав, що він позов не визнає, оскільки про наявність позову на розгляді у Виноградівському районному суді йому нічого не було відомо, копію позовної заяви з додатками він не отримував, 01.11.2020 року був складений договір №1243 про надання житлово-комунальних послуг, який не підписано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , оскільки на вказаному договорі міститься печатка приватного підприємця і ніяк не управителя багатоквартирних будинків, відсутня і тата підписання договору. Більше того, 22.02.2022р. між ним та ОСОБА_1 договір було розірвано.

Окрім того, позивачем не надано до суду, які послуги надаються чи надавались мешканцям будинку АДРЕСА_2 , так як жодних послуг згідно договору №1243 від 01.11.2020р. (дератизація, дезінсекція, обслуговування вентиляційних каналів, ремонт під`їздів та підвалів) - не надавались, жодні ромонтні роботи не проводились. Крім того в умовах воєнного часу у багатоповерхових будинках по АДРЕСА_2 не облаштовано жодного бомбосховища, пункту обігріву чи пункту незламності, а відтак у задоволенні позовних вимог ФОП- М.М.Магочі просив відмовити.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, всупереч наданим доводам відповідача, достовірно встановлено матеріалами справи, що саме відповідач належним чином не сплачує за надані йому житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.12.2020 по 27.08.2024, згідно з розрахунком наданим позивачем, за ним утворилась заборгованість у розмірі 15 824,62 грн.

Так, матеріали справи містять Рішення Виконавчого комітутеу Виноградівської міської ради від 13.10.2020р. за №211 про призначення позивача управителем багатоквартирного будинку (по АДРЕСА_2 ), довідку та розрахунок позивача про нарахування та сплату за житлово-комунальні послуги відповідача від 20.09.2024р., згідно яких загальна заборгованість відповідача становить 15 824,62 грн., а також Перелік та розрахунок надання позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на 2020р. по діючих тарифах, зокрема, графік проведення дератизації та дезінспекції по АДРЕСА_2 , Актів приймання виконаних робіт за 2021-2024р.р.

Суд, розглядаючи заперечення відповідача на позовні вимоги, чітко дотримується правової позиції щодо захисту інтересів боржника, направленого на встановлення обґрунтованої, на його думку, та такої, що відповідає дійсності заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме: шляхом доведення таких чітко встановлених та обгрунтованих розмірів при запереченні на позов у спорі про стягнення з нього заборгованості шляхом надання своїх контррозрахунків.

Поряд з цим, відповідач власного контррозрахунку не надав, належних і допустимих доказів в розумінні чинного ЦПК України, на спростування довідки та розрахунку позивача про нарахування боргу, також не надано та матеріалаи його заперечення не містять, а відтак суд вважає, що відповідач не довів обставин, які б свідчили про невірність здійснених позивачем розрахунків заборгованості відповідача.

Також відповідачем належних та допустимих доказів визнання недійсними та /або скасування у встановленому законом порядку рішення позивача щодо затвердження витрат з утримання будинків і прибудинкових територій, як і не надано належних та допустимих доказів сплати відповідачем вартості житлово-комунальних послуг за період 01.12.2020 по 27.08.2024р.р. в повному обсягу, а, отже, матеріалами справи достовірно встановлено, що саме відповідач належним чином не сплачує за надані йому житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.12.2020 по 27.08.2024р.р. за ним утворилась заборгованість у розмірі 15 824,62 грн.

Між тим, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Окрім того, спростовуючи заперечення відповідача щодо позовних вимог суд зазначає і наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021р. у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли саме у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набув чинності з 10 грудня 2017 року, та Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, який набув чинності з 01 липня 2015 року.

Відповідно до частин першої, другої шостої статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, а також частині першій статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої поди, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем таких послуг.

Процедуру погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проєкту договору однією із сторін.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (частина третя статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII).

Судом встановлено, що 01.11.2020р. між відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_1 і споживачем, та позивачем, як балансоутримувачем зазначеного будинку і виконавцем послуг, було укладено договір №1243 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, предметом договору є надання виконавцем та своєчасна оплата споживачем комунальних та додаткових послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, які не увійшли до тарифу, у зв`язку із домовленістю сторін про отримання споживачем послуг, що не враховані у структурі, періодичності та строках надання послуг, затверджених органами місцевого самоврядування, проте, як судом встановлено, відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань за договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Між тим, згідно зі статтями 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Окрім того, Верховний Суд уже зауважував, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц).

З урахуванням встановленого у судовому порядку факту невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №1243 від 01.11.2020р., несплати коштів за надані за цими договорами житлово-комунальні послуги з 01.12.2020 по 27.08.2024, яка складає 15 824,62 грн., що не спростовано відповідачем на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, а відтак суд дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки відповідач у законний спосіб не спростував наявних у справі розрахунків суми основного боргу, наданих виконавцем послуг за договорами.

Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України одними з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наведеного суд, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, достовірно встановив отримання відповідачем житлово-комунальних послуг, як власником квартири у багатоквартирному будинку, а також невиконання останнім свого обов`язку щодо їх оплати перед позивачем. Зазначеного відповідач не спростував.

Так, заперечуючи проти заявлених позивачем позовних вимог, відповідач посилався, зокрема, і на відсутність у позивача права на укладення договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, несправедливість і недійсність умов договорів, а також неподання позивачем доказів на підтвердження вартості тарифу, проте суд не може погодитись з такими доводами, керуючись наступним.

Так, одними з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

З огляду на передбачений законодавством принцип обов`язкової оплати спожитих житлово-комунальних послуг та презумпції правомірності договору, укладеного між сторонами справи, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договорами про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Окрім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Більше того, і відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).

Зокрема, у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують набуття позивачем прав управителя багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , зокрема, Рішення Виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 13.10.2020р. за №211 «Про призначення позивача управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ».

Крім цього, підстав, на що в своєму запереченні фактично посилався відповідач, для визнання умов договору №1243, укладеного 01.11.2020р., нікчемними у зв`язку з невідповідністю вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, з огляду на положення статті 5 ЦК України, у суда немає.

Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ФОП ОСОБА_1 - Управитель багатоквартирними будинками до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату послуг з управління багатоквартирним будинком задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ІПН НОМЕР_1 , мешканця в АДРЕСА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 824,62 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири грн. 62 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ІПН НОМЕР_1 , мешканця в АДРЕСА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 сплачений ним судовий збір у розмірі 1233,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта