Справа № 214/2254/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пугача Р.С.,

представника заявника (відповідача) Примакова К.О.,

представника заінтересованої особи (позивача) Шевченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали заяви представника відповідача Шикулової Юлії Віталіївни адвоката Примакова Костянтина Олексійовича про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.08.2021 у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Шикулової Юлії Віталіївни про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Примаков К.Ю., діючи в інтересах відповідача Шикулової Ю.В., звернувся до суду із заявою 11.04.2024, в якій просив суд: поновити строк подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.08.2021 у цивільній справі №214/2254/21 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до Шикулової Ю.В. про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, та призначити справу до розгляду в загальному порядку або у спрощеному позовному провадженні.

В обґрунтування вимог заяви представник відповідача зазначив, що копію заочного рішення суду від 26.08.2021 відповідач отримала особисто в канцелярії суду 03.04.2024. До того часу про наявність справи у провадженні суду та ухвалення рішення відповідач не знала, жодних судових та позасудових документів у справі не отримувала, а тому не могла подати відзив на позов та докази на підтвердження своїх заперечень щодо пред`явлених до неї вимог. З огляду на зазначені обставини представник вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущений з поважних причин, який він просив поновити. Щодо суді заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» вимог, представник зауважив, що початково житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спасівська (до перейменування вул. Спаська), буд.16, кв.52, було набуте у спільну власність в порядку безоплатної приватизації Шикуловою (дошлюбне прізвище Кулеш) Ю.В., та Соломоновою Євгенією Микитівною. 22.05.2011 Соломонова Є.М. померла. За життя вона склала заповіт, за яким належну їй частку вищезазначеної квартири заповіла синові від першого шлюбу Вдовіченку Сергієві Костянтиновичу, який спадщину прийняв після смерті матері шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Лігути Л.В., однак свідоцтво про право на спадщину не отримав та помер 17.07.2013. Спадщину після смерті Вдовіченка С.К. прийняв його син Вдовіченко Сергій Сергійович, подавши заяву до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Лігути Л.В., а тому Вдовіченко С.С. повинен нести відповідальність за утримання майна. Додатково представник зазначив, що Шикулова Ю.В. хоча і є співвласником 1/2 частки квартири, однак фактично у квартирі не проживає, оскільки тривалий час знаходиться на заробітках за кордоном: спочатку у Польщі, а з початку війни перебуває в Німеччині. Оскільки з Вдовіченком С.С. відповідач Шикулова Ю.В. не має ніяких спільних зобов`язань, він не є членом її сім`ї, а предмет зобов`язання є подільним, тому за таких підстав вона не може нести солідарні зобов`язання по іншому співвласникові квартири, адже їх частки у праві власності є чітко визначеними. Відтак, Вдовіченко С.С. має нести відповідальність з утримання належної йому 1/2 частки квартири самостійно, не перекладаючи цей тягар на Шикулову Ю.В.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали заяви передано у провадження судді Євтушенку О.І. 11.04.2024.

Ухвалою суду від 18.04.2024 поновлено Шикуловій Ю.В. процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду; заяву прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 16.05.2024 задоволено клопотання представника відповідача Шикулової Ю.В. адвоката Примакова К.О. про витребування доказів. На виконання ухвали суду витребувані докази надійшли 09.12.2024.

Не погоджуючись із заявою про перегляд заочного рішення, представник заінтересованої особи (позивача) АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. подала письмові пояснення, направлені через підсистему ЄСІТС «Електронний суд». Свої заперечення по суті заяви представника Шикулової Ю.В. мотивувала тим, що правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Більше того, саме на відповідача як споживача комунальних послуг покладений обов`язок щодо інформування виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі відповідно до п. 11 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Проте, жодних звернень від відповідача Шикулової Ю.В. про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, на адресу позивача не надходило. Додатково представник зауважила, що ОСОБА_2 із п. п. 12, 40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, нарахування за комунальну послугу з централізованого ОСОБА_3 здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/ споживачів/ власників/ співвласників. Позаяк, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд.16, кв.52 нарахування комунальних послуг здійснюється на один особовий рахунок на кожну послугу, і відповідач Шикулова Ю.В. не виявляла бажання відокремити особові рахунки відповідно до своєї частки, у відповідності до ст.541 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.543 ЦК України, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Враховуючи зазначене вище, заборгованість за надану позивачем послугу, яка обліковується на особовому рахунку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд.16, кв.52, на переконання представника, підлягає стягненню саме з Шикулової Ю.В. Стосовно пропуску строку позовної давності, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» зауважила, що Шикулова Ю.В. періодично здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, надані позивачем, навіть у міжопалювальний сезон, коли послуга фактично не надавалася. Отже, враховуючи факт часткової сплати заборгованості відповідачем та продовження строків позовної давності на підставі Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), суд правомірно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник заявника (відповідача) Шикулової Ю.В. адвокат Примаков К.О. вимоги заяви підтримав та наполягав на перегляді заочного рішення суду від 26.08.2021 із наведених ним підстав.

Представник заінтересованої особи (позивача) Шевченко Ю.С. заперечувала проти задоволення заяви, не вбачаючи достатніх підстав, які б визначали доцільність перегляду заочного рішення суду від 26.08.2021, підтримавши свою позицію, викладену у письмових поясненнях.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, зміст та вимоги заяви про перегляд заочного рішення, врахувавши позицію учасників справи, доходить такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.08.2021, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/2254/21 суддею Гринем Н.Г., позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до Шикулової Ю.В. про стягнення заборгованості за комунальні послуги задоволено: стягнуто з Шикулової Ю.В., 24.04.1989 року народження, РНОКПП , адреса: 50049, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд.16 кв.52, на користь АТ «Криворізька теплоцентраль», юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, , заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 до 01.03.2021 у розмірі 38 767 грн. 93 коп., інфляційні втрати 9 935 грн. 75 коп. та 3% річних 2 865 грн. 09 коп., а всього 51 568 грн. 76 коп.; стягнуто з Шикулової Ю.В. на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 2 270 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 05.06.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) за заявою представника АТ «Криворізька теплоцентраль» виправлено описку у судовому рішенні у зазначенні відомостей про відповідача.

Як визначено ч.ч.1-3 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду від 26.08.2021, представник відповідача Шикулової Ю.В. адвокат Примаков К.О. подав заяву про його перегляд.

З аналізу ст.280 ЦПК України слідує, що для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність 4-х наведених умов, які в сукупності визначають матеріальний та процесуальний аспекти для скасування заочного рішення, що також визначено в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача. Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ОСОБА_4 неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4 ОСОБА_5 відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (ч.1 ст.280 ЦПК України).

Що стосується виклику/повідомлення відповідача про розгляд справи, слід керуватися приписами ч.5 ст.128 ЦПК України, відповідно до якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України).

Верховний Суд вказує, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18 та ряді інших, що свідчить про сталість судової практики стосовно цього.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу зареєстрованого місця проживання є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

У справі, що переглядається, до вирішення питання ОСОБА_6 провадження у справі судом було встановлено, що відповідач Шикулова Ю.В. має зареєстроване місце проживання за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд.16, кв.52 з 02.08.2005 (а.с.14). Зважаючи на це, ухвалу суду від 12.04.2021 про відкриття провадження у справі, інші судові та позасудові документи було направлено судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак, повернуто без вручення. За таких обставин, позивач, відповідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається повідомленою про судові засідання в суді належним чином. І відповідно аргумент представника відповідача про неналежне повідомлення Шикулової Ю.В. необґрунтований, а тому суд його відхиляє. До того ж сам факт тривалого проживання Шикулової Ю.В. за кордоном, про що вказував представник, з об`єктивних причин, незалежних від суду, виключає можливість безпосереднього вручення їй судових відправлень. Позаяк, відсутність доказів повідомлення відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» як установу, що надає житлово-комунальні послуги, про її тривалу тимчасову відсутність в житловому приміщенні, свідчить про неналежне її відношення до виконання покладених на неї законом обов`язків як споживача послуг, визначених п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, незнаходження відповідача за адресою її реєстрації місця проживання, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом як свідчення її неналежного повідомлення про розгляд справи, оскільки свідчить, що неотримання вказаних документів відповідачем відбулося саме з її вини, адже про відсутність за місцем проживання з причин виїзду за кордон вона не повідомила виконавця житлово-комунальних послуг. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи судом, адже зі свого боку суд вчинив усі процесуальні дії, необхідні для повідомлення відповідача про розгляд справи. Позаяк, у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак, при ухваленні рішення суд дотримався процесуальних вимог щодо проведення заочного розгляду справи. До того ж згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції, доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу ч.1 ст.284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом, на чому також акцентовано увагу Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20 (п.п.36, 37).

Тлумачення ст.ст.286, 287 ЦПК України в сукупності із ч.1 ст.288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без ОСОБА_7 . Для застосування повноважень, передбачених у ч.3 ст.287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Шикуловою Ю.В. та її представником не надано доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи, потенційно могли змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та визначали необхідність перегляду заочного рішення, а всі доводи зводяться виключно до незгоди з вирішенням спору. Так, ініціюючи перегляд заочного рішення суду, представник відповідача зазначав, що Шикулова Ю.В. не є одноособовим власником житлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська (дійсна назва вул. Спасівська), буд.16, кв.52, а тому не повинна одноособово нести відповідальність за зобов`язаннями з його утримання. Фактично їй належить лише частка квартири, іншим співвласником квартири власником частки є Вдовіченко С.С., який цю частку успадкував після смерті батька Вдовіченка С.К., померлого 17.07.2013, а той, в свою чергу, за життя успадкував її після смерті матері Соломонової Є.М., яка померла 22.05.2011. Оскільки з Вдовіченком С.С. відповідач Шикулова Ю.В. не має ніяких спільних зобов`язань, він не є членом її сім`ї, а предмет зобов`язання є подільним, тому за таких підстав вона не може нести солідарні зобов`язання по іншому співвласникові квартири, адже їх частки у праві власності є чітко визначеними.

Із наданих відповідачем копій документів слідує, що житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спасівська (до перейменування вул. Спаська), буд.16, кв.52, набуте у спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації Кулеш Юлією Віталіївною та Соломоновою Євгенією Микитівною відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1996, виданого управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, виданого ОСОБА_2 з розпорядженням №С1118 від 12.07.1996. У зв`язку з укладенням шлюбу 19.04.2007 Кулеш Ю.В. змінила прізвище на «Шикулова», яке є її дійсним прізвищем ОСОБА_2 з паспортним документом (свідоцтво про шлюб серії 1-ФП №024732 від 19.04.2007). Наразі, Шикулова Ю.В. є лише власником 1/2 частки квартири; інший співвласник квартири власник частки Соломонова Є.М. померла 22.05.2011 (свідоцтво про смерть серії 1-КИ №405098 від 23.05.2011), а належна їй за життя частка спадкоємцями не переоформлена у встановленому законом порядку. За життя Соломонова Є.М. склала заповіт від 07.07.1999, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В., за яким належну їй частку квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спасівська (до перейменування вул. Спаська), буд.16, кв.52, вона заповіла синові Вдовіченку С.К.

Із витребуваних судом копій матеріалів спадкових справ після смерті Соломонової Є.М. та Вдовіченка С.К. слідує, що до майна Соломонової Є.М., померлої 22.05.2011, за заявою її спадкоємця за заповітом сина Вдовіченка С.К. 13.07.2011 було заведено спадкову справу за №119/2011 (номер у Спадковому реєстрі 51423390). При цьому, Вдовіченко С.К. помер 17.07.2013 у м. Норильськ Красноярського краю, рф (свідоцтво про смерть серії ІІ-БА №717276, видане 18.07.2013 територіальним агентством запису актів цивільного стану Красноярського краю по району Талнах м. Норильськ), не встигши за життя отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири. Із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після його смерті 31.07.2013 звернувся його син Вдовіченко С.С. громадянин рф, який зареєстрований та мешкає у м. Норильськ, рф. За заявою Вдовіченка С.С. до майна Вдовіченка С.К., померлого 17.07.2013 було заведено спадкову справу за №142/2013 (номер у Спадковому реєстрі №54823481). За інформацією зі Спадкового реєстру, заповітів, спадкових договорів за життя Вдовіченко С.К. не складав та не посвідчував.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк.

Верховний Суд в постанові від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц наголосив, що обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. Так, незалежно від того, чи отримав спадкоємець свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що хоча й Вдовіченко С.С. належним чином не оформив свої права на 1/2 частку квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спасівська (до перейменування вул. Спаська), буд.16, кв.52, яку успадкував його батько Вдовіченко С.К. після смерті матері Соломонової Є.М., однак не встиг юридично оформити, проте, він має права на цю спадщину та, відповідно, має нести тягар утримання майна, незалежності від того, коли він отримає свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалюючи заочне рішення 26.08.2021, суд виходив з відомостей, наданих АТ «Криворізька теплоцентраль», ОСОБА_2 з якими за даними по особовому рахунку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд.16, кв.52, власником житлового приміщення була Соломонова Є.М., в той час як відомості про Шикулову (Кулеш) Ю.В. були як про споживача послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за фактом реєстрації її місця проживання у житловому приміщенні за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Спасівська (до перейменування вул. Спаська), буд.16, кв.52. Будь-яких відомостей стосовно зміни власника (ів ОСОБА_5 приміщення у позивача не було. При цьому, відповідно до приписів п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме Шикулова Ю.В. зобов`язана була повідомити АТ «Криворізька теплоцентраль» про зміни у складі співвласників, чого власне не вчинила навіть зі сплином 10 років з моменту смерті Соломонової Є.М. як співвласника житла, що є свідченням несумлінного ставлення нею до виконання покладених на неї обов`язків як споживача послуг, а відтак доводи представника АТ «Криворізька теплоцентраль» в цій частині заслуговують на увагу.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи, що виключно позивачеві надано право на визначення кола відповідачів, предмету та підстав позову, в той час як наведене представником відповідача Шикулової Ю.В. мотивування доцільності перегляду заочного рішення фактично зводиться до наміру змінити коло відповідачів, перерозподілити зобов`язання, тобто змінити підстави та предмет позову, що за визначеною ст.47 ЦПК України цивільною процесуальною дієздатністю є неприпустимим для відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ОСОБА_7 заяви Шикулової Ю.В.

Позаяк, з огляду на доведеність переходу прав на 1/2 частку спірної квартири від співвласника Соломонової Є.М. власника частки квартири кінцево до Вдовіченка С.С., відповідач вправі пред`явити до нього вимоги на компенсацію частини понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг або ж на регресну вимогу у випадку виконання даного судового рішення.

Суд вважає, що вирішуючи спір, суд в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи за обсягом наявних доказів, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Наведені відповідачем причини неявки в судове засідання відповідача, неподання відзиву не є поважними, оскільки з урахуванням подання заяви про перегляд заочного рішення зі сплином 3-х років після його ухвалення, фактично свідчать про свідоме нехтування процесуальними правами та несумлінне відношення до виконання обов`язків не тільки як відповідача у справі, а й загалом як споживача послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної в п.40 рішення від 03.04.2008 у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України», та в рішенні «Устименко проти України» від 29.10.2015 «…право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, ОСОБА_2 з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Повноваження судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру, але не для здійснення нового судового розгляду…».

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав, які б виправдували необхідність повторного перегляду справи. У зв`язку з цим заяву Шикулової Ю.В. слід залишити без задоволення відповідно до п.1 ч.3 ст. 287 ЦПК України, що не перешкоджає відповідачеві оскаржити рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.247, 261, 280-288, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача Шикулової Юлії Віталіївни адвоката Примакова Костянтина Олексійовича про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.08.2021 у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Шикулової Юлії Віталіївни про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати підписання ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повну ухвалу суду складено 09.01.2025.

Суддя О.І. Євтушенко