Провадження № 2/487/872/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у підготовчому судовому засдіанні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 107,3 кв. м, житловою площею 53,9 кв. м; стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 1211,20 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 12 0000 грн.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, 24.07.2015 сторони уклали шлюб, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З квітня 2022 року сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю. На даний час в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

За час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 107,3 кв.м, житловою площею 53,9 кв. м, шляхом фінансування будівництва на підставі договору від 15.05.2019. Право власності оформлено 24.01.2020 та внесено запис в реєстр речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає, що майнові права на вищевказану квартиру є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу на рівні частки.

Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання.

Позивачка до підготовчого засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Родіонової В.Є. надійшла заява, відповідно до якої вона просила розглянути справу без участі позивачки та її представника, позовні вимоги задовольнити, але не стягувати з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн.

Відповідач до підготовчого засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в підготовчому засіданні за його відсутності, позовні вимоги визнав, крім стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

При цьому статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статті 69, 70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду, інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо.

Згідно з положеннями ст. ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 24 липня 2015 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованомуЛенінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №458.

За час перебування у шлюбі сторони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 107,3 кв. м, житловою площею 53,9 кв. м.

Так, 15 травня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 з ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СПЕЦІНВЕСТБУД" укладений договір №38/21-63 про участь у фонді фінансування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору №38/21-63-У про уступку майнових прав від 04.07.2019 відповідач ОСОБА_2 набув майнові права на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_3 (секції №1, №2). Вид об`єкта інвестування: квартира; номер об`єкта інвестування: 63; кількість кімнат: 3.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №198094844, сформованого 29.01.2020, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; загальна площа (кв. м): 107, 3, житлова площа (кв. м): 53, 9, кількість кімнат: три. Дата державної реєстрації: 24.01.2020.

Суд вважає, що зазначена квартира є спільним майном подружжя, оскільки була придбана позивачкою і відповідачем за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі. Позивач і відповідач мають рівні частки на це майно. Відповідач проти зазначених обставин не заперечує, позовні вимоги визнає.

Судом також не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності.

Таким чином, враховуючи, що спірну квартиру сторонами було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі, відповідач проти позову не заперечує, про що повідомив у заяві на адресу суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн, а позивачці повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 11-13, 81, 89, 142, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 107,3 кв.м, житловою площею 53,9 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Зобов`язати фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (м. Миколаїв, проспект Центральний, 141В)повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за платіжною інструкцією 0.0..1 від 06.12.2024, рахунок отримувача НОМЕР_1 , що становить 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Т.А. Карташева