Провадження № 2/752/1668/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини ,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2020 року № 954/582/23, стягнувши з ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти за минулий час у визначеному вказаним судовим рішенням розмірі, починаючи з 19 вересня 2023 року і до моменту подачі цього позову до суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 04 листопада 2017 року, який заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 червня 2021 року (справа № 658/1563/21) було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач відновила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », а також змінила за розпорядженням Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 29 квітня 2024 року № 245 прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 ». Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, починаючи з грудня 2020 року самоусунувся від виховання та утримання дитини, у зв`язку із чим позивач була змушена звернутись у грудні 2021 року із позовною заявою про стягнення з колишнього чоловіка аліментів на утримання дитини. У зв`язку із воєнним станом та окупацією частини Херсонської області, подану до суду заяву про стягнення аліментів було втрачено. Внаслідок другого звернення до суду, Нововоронцовським районним судом Херсонської області 06 лютого 2024 року прийнято рішення по справі № 954/582/23 про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі від усіх видів заробітку батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з моменту подання позовної заяви до суду - 19 вересня 2023 року. Однак жодної сплати за судовим рішенням відповідач так і не зробив, зі слів сторонніх осіб позивачу стало відомо, що відповідач перебуває в Польщі. У зв`язку із цим позивач вважає за доцільне зобов`язати відповідача стягувати аліменти на утримання спільного сина у твердій грошовій сумі розмірі 15 000,00 грн, а також стягнути з відвідача аліменти за минулий час, починаючи з 19 вересня 2023 року. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Згідно з відповіддю № 678396 від 05 липня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с.36).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав та виділено в вимогу про позбавлення батьківських прав у самостійне провадження (а.с.38,39).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.41,42).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року у справі відкрито провадження за позовними вимогами вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.46,47).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року витребовувалась відповідна інформація від Міністерства соціальної політики України (а.с.50,51).

Ухвала про відкриття провадження направлялась позивачці до електронного кабінету.

Судом 08 жовтня 2024 року розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади в мережі інтернет: http//gl.ki.court.gov.ua (а.с.55).

Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Згідно вимог ч.13 ст.7 Цивільного процесуального Кодексу (ЦПК) України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

На підставі положень ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін.

Оскільки судом постановлено, розглядати справу без виклику сторін, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно з вимогами ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали заяви, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до повторного (запис поновлено) свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 130 від 18 травня 2024 року, місце реєстрації: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві (а.с.21).

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 червня 2021 року, справа № 658/1563/21, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 04 листопада 2017 року. Судовим рішенням відновлено ОСОБА_6 дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » (а.с.22).

За матеріалами справи, відповідно до довідок від 25 квітня 2023 року № 3001-, № 3001-, позивачка ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , (а.с.16,17).

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 квітня 2024 року № 245, дозволено ОСОБА_1 змінити прізвище малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прізвище матері - « ОСОБА_4 » (а.с.24).

Відповідно до положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін та стягнення аліментів за час, з якого судовим рішенням присуджено стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилалась на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2024 року у справі № 954/582/23, яким, як стверджує позивач, стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 у розмірі від усіх видів заробітку батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з моменту подання позовної заяви до суду - 19 вересня 2023 року.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року позивачці пропонувалось для правильного вирішення судом позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів, стягнення аліментів за минулий час надати суду рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2024 року № 954/582/23 (а.с.10).

У заяві позивача від 09 серпня 2024 року на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 вказала, що виїзд на територію Херсонської області для отримання судового рішення вважає небезпечним, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталась до Нововоронцовського районного суду Херсонської області із заявами надіслати судове рішення у справі № 954/582/23 як їй, так і до Голосіївського районного суду міста Києва. Проте з невідомих позивачу причин відповіді не отримала.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу (СК) України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалось, позивачкою не було надано копії рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2024 року у справі № 954/582/23, яким, як вказує позивачка, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини.

У заяві від 09 серпня 2024 року позивач, посилаючись на самостійне звернення до Нововоронцовського районного суду Херсонської області з метою отримання судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, не надала до суду доказів такого звернення. Із клопотанням про витребування відповідного доказу до суду не зверталась, разом з тим, суд з урахуванням диспозитивності судового процесу, позбавлений можливості щодо самостійного збирання доказів.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, які можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторона позивача реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Окрім того, позивачка мала можливість надати дану копію рішення суду про стягнення з позивача аліментів, отриманого у безособовому вигляді з Єдиного державного реєстру судових рішень, та заявити клопотання про дослідження цього рішення судом шляхом повного доступу до реєстру.

Слід також вказати, що у даному випадку право суду самостійно збирати докази у випадку необхідності захисту прав малолітніх осіб не може бути застосовано, оскільки відповідно до заявленого предмету позову не вирішується питання стягнення аліментів, що, як стверджує позивач, вже вирішено судовим рішенням.

У даній цивільній справі позивач просить стягнути аліменти за минулий час, та змінити спосіб їх стягнення, що є за своєю правовою природою відмінними від поняття «стягнення аліментів». Присудження аліментів за минулий час, а також зміна способу їх стягнення є правом, а не обов`язком суду. До схожих висновків дійшов суд у постанові ВС від 09 квітня 2020 року у справі № 199/3429/18.

Отже, позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявність судового рішення, яким визначено розмір та вид аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 , що є обов`язковою підставою для вирішення питання подальшої зміни способу їх стягнення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів за минулий час, слід вказати, що таке стягнення є виключенням із загального правила і доступне якщо: раніше аліменти не стягувалися; позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача.

Зокрема, відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Також відповідно до ч.1 ст. 194 СК аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Постановою Верховного Суду (КЦС ВС) від 18 травня 2020 рорку (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Як зазначалось судом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою, зокрема, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 13 ЦПК, ч. 7 ст. 81 ЦПК.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Натомість, позивачкою суду не надано жодних доказів на доведення правомірності стягнення аліментів за минулий період - з 19 вересня 2023 року, а саме, доказів того, що вона вживала заходи для одержання від відповідача аліментів, при цьому останній ухилявся від сплати коштів, а тому суд також дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні позову у цій частині у зв`язку із їх недоведеністю.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 178, 258, 259, 264, 265, 274,279, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2025 року.

Суддя А.В.Слободянюк