Провадження № 2/127/2675/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Жмудя О.О., розглянувши заяву першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона В.М. про забезпечення позову в справі за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки,
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вищезазначена цивільна справа.
10.01.2025 судом отримано заяву про забезпечення позову, подану першим заступником керівника Вінницької обласної прокуратури Гайвороном В.М., згідно якої останній просив вжити заходів до забезпечення позову у даній справі шляхом:
Необхідність звернення до суду із заявою про забезпечення позову обґрунтовується можливістю ОСОБА_1 вчинити дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, може також утруднити повернення землі, що в свою чергу призведе до неможливості ефективного захисту інтересів держави.
Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретних обставин.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 рокуу справі №381/4019/18 зазначила, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Суд звертає увагу, що процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи та наразі вирішувати питання належності чи неналежності спірного майна до тієї чи іншої категорії земель, оскільки заходи забезпечення покликані лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, а умовою його застосування є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наміру саме відповідача відчужити спірне майно, однак вказане не є підставою для відмови у забезпеченні позову з огляду на оголошення про продаж цілого ряду земельних ділянок без конкретизації їх власників в районі території ставка «Качатник» та р.Вишня, що розміщені на платформі для пошуку оголошень з приводу продажу нерухомого майна dim.ria.com, що дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Зважаючи на обґрунтування заявником способів забезпечення позову, яких він просить вжити, суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд неодноразово виснував, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.
Заборона іншим особам вчиняти будь - які дії щодо предмета спору, зокрема реєстраційні, вказує на заборону вчинення будь - які реєстраційної дії щодо предмета спору і не потребує переліку та/або конкретизування таких дій.
Враховуючи предмет спору в даній справі, суд дійшов висновку, що застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на спірні земельні ділянки в цілому охоплюється предметом позову та буде співмірним із заявленими позовними вимогами. Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача та не завдасть йому шкоди чи збитків, а лише тимчасово унеможливить розпорядження спірним майном до вирішення спору в суді, а тому суд вважає за можливе накласти арешт на спірні земельні ділянки.
Що стосується заборони вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження цього майна, як-то вказує заявник, то слід врахувати, що арешт як вид забезпечення позову полягає крім іншого в проведенні опису майна і забороні розпоряджатися ним до вступу рішення в законну силу або до зняття арешту, а в разі потреби в обмежені права користуватися майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам, тому суд не вбачає доцільним та обґрунтованим застосування до даного виду забезпечення позову ще додатковий вид. Крім цього, суд звертає увагу, що якщо арешт має комплексний характер регламентованої законом поведінки повноважних на те органів і посадових осіб, то заборона на вчинення дій, як вид забезпечення позову, полягає в покладенні адресного обов`язку на особу по утриманню від вчинення конкретно виражених юридично значущих дій.
За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним додатково забороняти відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном та державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна, в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів тощо. Заявником необґрунтовано необхідність та доцільність вжиття цих додаткових заходів забезпечення позову та наразі їх невжиття не може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому суд звертає увагу, що ні органи державної реєстрації, ні державні кадастрові реєстратори не можуть вчиняти будь-яких дій без волевиявлення власника земельної ділянки, а накладення арешту на спірну земельну ділянку забороняє власнику право розпоряджатися цим майном до визначення подальшої його долі.
Суд зазначає, що забезпечення позову має тимчасовий запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.
Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до частини першої та другої ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради, про забезпечення позову - задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Жмудь