Справа № 165/3479/23 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/110/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 12 вересня 2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений електронний договір № 4760408 про надання споживчого кредиту, за умовами якого ТзОВ «Авентус Україна» надало позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн строком на 30 днів з можливістю пролонгації дії договору і стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, а позичальниця ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути кредит та внести плату за кредитом з урахування черговості погашення заборгованості.

Позивач також зазначав, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальниці ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 грн шляхом зарахування на її платіжну картку № НОМЕР_1 .

Проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором споживчого кредиту перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку із чим кредитний договір було автопролонговано з продовженням строку користування кредитом на 90 календарних днів.

18 квітня 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» і ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набула право вимоги до позичальниці ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки у його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 600 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 777,60 грн, три відсотки річних у розмірі 3 337,51 грн, а також судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 20 000 грн основного боргу, 11 400 грн процентів, інфляційні втрати у розмірі 262,86 грн, три відсотки річних у розмірі 70,68 грн, всього 31 733,54 грн, 785,88 грн судового збору, 3 660,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному об?ємі та стягнути з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 600,00 грн, судовий збір у розмірі 1 632 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7 603,00 грн, а також стягнути з відповідачки в користь позивача 3 220,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом понад 30 днів та розподілу судових витрат скасувати з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом понад 30 днів, оскільки посилання позивача на пролонгацію строку кредиту є недоведеною, а відповідно до вимог частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушення вимог закону.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини 1, 2 статті 367 ЦПК України).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положеннями зазначеного законодавства визначено, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 12 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» і ОСОБА_1 був укладений договір № 4760408 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальниця ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , наданої нею, як позичальником (пункт 2.1. договору). Кредитні кошти надано на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.2. договору). Кредит надається строком на 30 днів з можливістю його продовження шляхом пролонгації або автопролонгації, але не більше ніж на 90 днів загальної кількості користування кредитом (пункт 1.4., розділ 4 договору). Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день (пункт 1.5.1. договору). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним одноразовим ідентифікатором М892088, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (розділ 11 договору) (а. с. 36-40).

У розділі 4 договору про надання споживчого кредиту сторонами договору узгоджені умови пролонгації строку кредиту за ініціативою споживача та у порядку автопролонгації (п. 4.1. договору).

Обидва порядки продовження строку кредиту є відмінними за своїми умовами.

У пунктах 4.3.1, 4.3.2 договору про надання споживчого кредиту зазначено, що сторони домовилися про те, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на вказаних умовах. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення строку автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому пунктом 4.2 договору (а. с. 37, зворот).

Згідно з пунктом 1.7 договору про надання споживчого кредиту розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору (реальна річна процентна ставка на дату укладення договору 24079,41 %) визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Крім того відповідачка ОСОБА_1 при розгляді цієї справи у суді першої інстанції не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами недійсним у зв?язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», хоча такі умови договору відносяться до оспорюваних і не є нікчемними.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про відмову у стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом за період - 90 днів.

18 квітня 2023 року між ТзОВ «Авентус Україна» і ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу № 18.04/23-Ф, за умовами якого позивачу, як новому кредитору, відступлено права грошової вимоги, у тому числі і до боржника ОСОБА_1 (а. с. 81 зворот-85).

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період з 12 жовтня 2021 року по 12 січня 2022 року не відповідає встановленим обставинам справи та зроблений з порушенням вимог закону.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у вигляді процентів у розмірі 34 200 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 632,52 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 220,80 грн.

За положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 139 ЦПК України).

Клопотання про зменшення витрат позивача на правову допомогу відповідачка ОСОБА_1 суду не заявляла, доказів їх неспівмірності не надала.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат позивачем було надано договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року; звіт про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року із зазначенням наданих правових та юридичних послуг у загальному розмірі на 10 000 грн; платіжну інструкцію в національній валюті № 947 від 21 вересня 2023 року про перерахування ТзОВ «Фінтраст Україна» на рахунок адвоката Столітнього М. М. 10 000,00 грн за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви до суду.

Суду апеляційної інстанції позивач надав договір про надання правничої допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року; рахунок на оплату № 94-28/03-2024 від 20 листопада 2024 року у розмірі 4 000,00 грн; звіт № 94 про надання правничої (правової) допомоги згідно договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року на суму 4 000 грн; платіжну інструкцію в національній валюті № 6200 від 22 листопада 2024 року про перерахування ТзОВ «Фінтраст Україна» на рахунок адвоката Городніщевої Є. О. 4 000 грн за послуги правової експертизи документів, складання та подання апеляційної скарги до суду.

При цьому позивач просив стягнути з відповідачки у свою користь витрати за надання правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 7 603 грн та 4 000 грн за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідачки в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 603,00 грн.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4760408 від 12 вересня 2021 року у розмірі 34 200 (тридцять чотири тисячі двісті) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1 632 (одну тисячу шістсот тридцять дві) гривні 52 копійки судового збору за подання позовної заяви, 3 220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги та 11 603 (одинадцять тисяч шістсот три) гривні витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді