Справа № 128/2773/24
Провадження № 22-ц/801/214/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

10 січня 2025 рокуСправа № 128/2773/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я. І., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області 31 липня 2024 року,

встановив:

ОСОБА_1 оскаржує в апеляційному порядку ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року про повернення його позовної заяви у вищезазначеній цивільній справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху із наданням скаржнику десятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків скарги, а саме подання суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

07 січня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву щодо виконання вимог ухвали суду від 06 грудня 2024 року. В обґрунтування заяви скаржник зазначає, що вперше апеляційна скарга ним подана 21 серпня 2024 року, а тому на даний час відсутні підстави вважати, що апеляційна скарга була подана із пропуском строку на апеляційне оскарження. Крім того вказує, що, на його думку, якщо апеляційна скарга була подана вчасно, однак, безпідставно та незаконно була повернута, то вина пропуску такого терміну полягає на особу, яка безпідставно повернула таку апеляційну скаргу, а не на самого скаржника. До того ж, за наявності у апеляційного суду матеріалів витребуваної справи вважає безпідставним залишення апеляційної скарги без руху, зважаючи що такий строк скаржник не пропустив, відповідно є для нього незрозумілою необхідність подання заяви про поновлення строку. Між тим, цитуючи положення ст. 76, ч. 3 ст. 357 ЦПК України, вважає, що має право, а не прямий обов`язок подавати таку заяву, тим більше у письмовій формі, а з огляду на положення ст. 182, 174 ЦПК України ця може бути подана в усній формі з викликом до суду автора скарги. Разом із тим, оцінка його доводів щодо наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження має здійснюватися у сукупності і взаємозв`язку із перевіркою судом належного повідомлення сторони у справі про надсилання відповідних рішень та вчинення ним дій щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі шляхом завчасного прийняття відповідних ухвал та їх завчасного надсилання сторонам у справі. Враховуючи наведене, скаржник вимагає відновити йому право на апеляційне оскарження судового рішення, а також право на звернення до суду шляхом його поновлення. Втім, серед цього, скаржнику є незрозумілим, яка саме його апеляційна скарга була залишена без руху.

Вивчивши зміст даної заяви та матеріали цивільної справи, що надійшли до апеляційного суду 10 грудня 2024 року на виконання вимог ухвали суду від 06 грудня 2024 року, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Як слідує із матеріалів справи, 31 липня 2024 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області позовна заява ОСОБА_1 , подана в його інтересах представником за довіреністю ОСОБА_2 , до прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я. І., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями повернута позивачу.

Копія цієї ухвали та матеріали позовної заяви з додатками були направлені ОСОБА_3 супровідним листом від 01 серпня 2024 року за вих. №128/2773/24/20263/2024 (а.с.12) та отримані ним 07 серпня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21).

Згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції 21 серпня 2024 року за вх. №8386 ОСОБА_1 безпосередньо до апеляційного суду уперше була подана апеляційна скарга на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року.

Ухвалою апеляційного суду від 26 серпня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про відвід суддів від участі у розгляді його апеляційної скарги повернуто заявнику без розгляду, апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 .

Згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції 25 вересня 2024 року за вх. №9526 ОСОБА_1 вдруге подана апеляційна скарга на зазначену ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 30 вересня 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року та заявлений ним відвід усьому складу суду цивільної палати Вінницького апеляційного суду є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами, вказані апеляційна скарга та заява про відвід повернуті скаржнику.

Згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції 04 листопада 2024 року за вх. №10831 ОСОБА_1 втретє подана апеляційна скарга на зазначену вище ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 07 листопада 2024 року визнано, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року та заявлений ним відвід усьому складу цивільної палати Вінницького апеляційного суду є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами; вказані апеляційну скаргу та заяву про відвід повернуто скаржнику. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3028,00 грн та стягнуто з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції 19 листопада 2024 року за вх. №11372 ОСОБА_1 вчетверте подана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 31 липня 2024 року.

Ухвалою апеляційного суду від 25 листопада 2024 року заява ОСОБА_1 про відвід всьому складу судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду та апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції залишені без розгляду.

Уп`яте 03 грудня 2024 року згідно штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції за вх. №11859 скаржником подана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції від 31 липня 2024 року.

У зв`язку із нерозумінням скаржника, яка ж апеляційна скарга залишена була без руху ухвалою апеляційного суду від 06 грудня 2024 року, вбачається доцільним роз`яснити йому, що саме щодо даної апеляційної скарги, поданої 03 грудня 2024 року, наразі вирішується питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України в рішенні від 11 грудня 2007 року № 11рп/2007 в справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (рішення від 06 грудня 2007 року в справі «Воловік проти України» заява № 15123/03, § 53).

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (справи «Голдер про Сполученого Королівста» (Golder v. the United Kingdom), § 38; справи «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), § 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (справа «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), § 85). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (справа «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), § 57; «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), § 65; «Марковіч та інші проти Італії» (Markovic and Others v. Italy), § 99).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (справа «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France), § 96).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 13343/87, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Отже, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Так, за правилами ч. 1, 2 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

За ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів справи, ухвала, що оскаржується, постановлена 31 липня 2024 року, тоді як апеляційна скарга подана 03 грудня 2024 року. Тобто ця апеляційна скарга подана з порушенням встановленого як частиною 1, так і частиною 2 ст. 354 ЦПК України строку.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновків, що встановлений нормою ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження ухвали суду може бути поновлений, при цьому причини пропуску строку на апеляційне оскарження підлягають оцінці на предмет їх поважності в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Необхідно звернути увагу, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також підтверджені належними доказами.

З`ясовуючи питання щодо дотримання скаржником строків апеляційного оскарження апеляційний суд враховує, зокрема, наприклад, чи була уже подана раніше апеляційна скарга і чи була вона повернута раніше апеляційним судом. Разом із тим, подання первинної апеляційної скарги у строки визначені законом не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Таким чином, зі змісту вказаних норм цивільного процесуального законодавства слідує, що для поновлення строку на апеляційне оскарження після повторного подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку особа має надати суду у відповідності до ст. 357 ЦПК України заяву про поновлення строку, а також належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин пропуску строку. При цьому, законодавством суду не надано повноважень здійснювати виклик осіб саме для подання такої заяви в усній формі.

Заява ОСОБА_1 , подана 07 січня 2025 року, не може бути розцінена як заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, вона не містить обґрунтування поважності причин пропуску такого строку. Тобто недоліки апеляційної скарги, які були зазначені в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року не усунуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.

Законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі усунення недоліків апеляційної скарги частково. При цьому вказані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права в разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити строк, раніше установлений судом (ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року) для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 127, 185, 354, 356, 357 ЦПК України суд,

ухвалив:

Продовжити процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги.

Роз`яснити, якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий