У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

10 січня 2025 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі головуючої судді Пилипюк Лілії Миколаївни, за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В., розглянувши заяву адвоката Касянчука Сергія Вікторовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

06 грудня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири. Позовна заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС) «Електронний суд» 06 грудня 2024 року та підписана адвокатом Касянчуком С. В.

Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

09 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Касянчук С. В. звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в 1999 році ОСОБА_1 отримав у спадщину 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У 2023 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 . Саме під час розгляду вказаної справи позивач дізнався про договір дарування квартири від 04 липня 2012 року. Відповідно до змісту цього договору дарувальники ОСОБА_4 (власник 1/3 частини квартири), ОСОБА_5 (власник 1/3 частки квартири) та ОСОБА_1 (1/6 частини) безоплатно передали у власність ОСОБА_2 належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому, 20 липня 2023 року ОСОБА_2 продав вказану квартиру ОСОБА_3 . Дізнавшись про договір дарування, позивач стверджує, що він не укладав та не підписував цей договір. Більше того, на час нотаріального посвідчення договору дарування 04 липня 2012 року він не перебував в Україні, як і нині покійна його сестра ОСОБА_4 . Позивач вважає, що договір дарування квартири від 04 липня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М., реєстровий номер 2352, вчинений з чисельними та істотними порушеннями законодавства, а тому є недійсним. Будь-яка інформація стосовно того, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального архіву ОСОБА_6 здійснює нотаріальну діяльність відсутня в Єдиному реєстрі нотаріусів. У відповідь на адвокатський запит Київський державний нотаріальний архів повідомив, що станом на 28.12.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Таким чином, віднайти оригінал договору дарування не виявилось можливим.

Позивач дізнався про наявність договору дарування квартири лише у 2023 році, жодного волевиявлення безоплатно відчужувати об`єкт нерухомості не виявляв, оспорюваний договір не відповідає приписам ЦК України, вчинений із порушеннями чинного законодавства України, а ОСОБА_7 не набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та не мав права здійснювати стосовно цього майна юридично значимі дії, у тому числі укладати договір купівлі-продажу квартири від 20.07.2023.

Заявник повідомляє, що відповідач ОСОБА_3 вчиняє незаконні дії з метою заволодіння квартирою, намагається проникнути та вселитися в квартиру з іншими особами, знаючи що там проживає позивач ОСОБА_1 .

На думку заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

На підставі наведеного, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт квартиру АДРЕСА_2 . Крім того, заявник просить заборонити ОСОБА_3 та третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , у тому числі вчиняти дії по вторгненню у вказану квартиру, вселяти інших осіб до квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо найму (оренди) квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 153 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії щодо предмета спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_2 . На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач надав копію свідоцтва про право на спадщину за законом № 5-2962 від 09 серпня 1999 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 отримав у спадщину 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 . Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджено, що ОСОБА_1 17 грудня 2007 року зареєстрував своє право власності на 1/6 частину вказаної квартири.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія договору дарування квартири від 04 липня 2012 року, відповідно до змісту якого дарувальники ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 передали безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2023 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру ОСОБА_3 . Відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно наразі здобути неможливо, оскільки через масштабну кібератаку на державні реєстри України роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тимчасово призупинено.

Такий захід забезпечення позову як арешт спірного майна (квартири) дозволить попередити потенційні труднощі під час виконання рішення суду за результатами розгляду цієї справи. Невжиття заходів забезпечення позову, у випадку його задоволення можуть ускладнити виконання рішення суду.

Арешт спірного об`єкта нерухомого майна унеможливить його відчуження та завідомо убезпечить інтереси обох сторін спору й забезпечить збалансованість інтересів сторін рівним чином, до ухвалення остаточного рішення в цій справі.

Здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що арешт спірного нерухомого майна як вид забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи.

З наведених мотивів, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад спірних правовідносин, обґрунтування позову та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в часині вимог про арешт квартири підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заяви про заборону відповідачу ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти певні дії, а саме: вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 , у тому числі вчиняти дії по вторгненню у вказану квартиру, вселяти інших осіб до квартири, проникати та входити до вказаної квартири, укладати договори щодо найму (оренди) квартири, щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій.

Суд зазначає, що станом на дату постановлення цієї ухвали в матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 та/чи інші особи здійснюють або мають дійсний намір здійснити дії щодо проникнення та вселення до спірної квартири. Також суд ураховує повідомлення позивача про те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (спірною квартирою). Разом з тим, в розпорядженні суду відсутні відомості про результати розгляду вказаної справи. А тому, заборона вчиняти певні дії як вид забезпечення позову може стати перешкодою виконання рішення в іншій справі, що є неприпустимим.

З наведених мотивів, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву адвоката Касянчука Сергія Вікторовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, а саме: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалу до негайного виконання направити Корольовському відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса місцезнаходження: 10014, м. Житомир, вулиця Леха Качинського, 12-А).

Про результати виконання ухвали повідомити Корольовський районний суд м. Житомира.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стягувач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Боржник: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК