ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1261/25 Справа № 204/418/24 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартем`янова Юлія Миколаївна, на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання, починаючи з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на теперішній час шлюб між її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. З досягненням позивачем 29 грудня 2023 року повноліття вона продовжує проживати разом із матір`ю та перебуває на її повному утриманні, а з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року позивач продовжує навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач, який є її батьком, не бере участі у вихованні та утриманні позивача, добровільно кошти на утримання та її навчання не надає. Позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання позивача на період навчання, адже є працездатною особою, не має інших осіб на своєму утриманні (а.с. 1-3, 37-40).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на час її навчання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення з 05 січня 2024 року і до досягнення ОСОБА_2 23 - річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Допущено негайне виконання судового рішення у межах суми аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.52,53).

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, яка є повнолітньою донькою відповідача та студенткою Університету митної справи та фінансів, зарахованою з 01 вересня 2023 року на навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб за ступенем освіти «бакалавр» на 1 курс денної форми навчання, факультет «Навчально-науковий інститут права та міжнародно-правових відносин», спеціальність «Міжнародне право», строком навчання 4 роки, самостійного доходу не має, а відповідач, як її батько, має задовільний стан здоров`я, інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, та має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років чи до закінчення нею навчання, як це передбачено ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, у жовтні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мартем`янову Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині розміру аліментів, стягнувши з нього на утримання позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн, що на думку скаржника, буде відповідати його частині витрат, враховуючи витрати матері позивача, що мають бути рівними між ними в утриманні доньки (а.с. 64-68).

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір аліментів, заявлений позивачем, є необґрунтованим, адже з його заробітної плати має бути відраховано від 6500 грн до 14 600 грн, в залежності від отримання ним додаткової винагороди, що, на думку скаржника, буде значно перевищувати мінімальний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Разом з цим зазначив, що третя особа ОСОБА_3 також має такий обов`язок та має можливість надавати позивачу утримання на час її навчання, що судом першої інстанції не враховувалось.

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу (а.с.90-93), в якому зазначила, що відповідач має достатній рівень заробітної плати, щоб надавати їй матеріальну допомогу на період її навчання саме в розмірі, який визначений судом першої інстанції. Зазначила, що її мати ОСОБА_3 повністю наразі її забезпечує, а перебування позивача за кордоном деякий час в період канікул викликано воєнними діями на території України, адже позивач перебувала у безпечному місці. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а тому просила залишити його без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою відповідача ОСОБА_1 та третьої особи у справі ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідач та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2012 року було розірвано (а.с.5, 6).

Відповідно до копії витягу із наказу по Університету митної справи та фінансів №546кс від 10 серпня 2023 року, позивача ОСОБА_2 зараховано з 01 вересня 2023 року на навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб за ступенем освіти «бакалавр» на 1 курс денної форми навчання, факультет «Навчально-науковий інститут права та міжнародно-правових відносин», спеціальність «Міжнародне право» (а.с.20).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції суд врахував матеріальний стан повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання на контрактній основі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Також врахував вартість навчання, відсутність в матеріалах справи відомостей про наявність у відповідача інших дітей та утриманців, з чого вважав можливим визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення позивачем 23-річного віку або закінчення нею навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

З встановленими обставинами та висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З аналізу змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другої статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за спільною адресою із матір`ю ОСОБА_3 , у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги від батька, який є відповідачем у справі, а розмір визначених судом аліментів повністю відповідає встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження відповідачем розміру стягнутих аліментів з підстав перевищення їх розміру мінімального прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, не може слугувати підставою для позбавлення позивача, яка є донькою відповідача, та яка продовжує навчання за контрактом на денній формі навчання, належної матеріальної допомоги.

Так, колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 03 жовтня 2006 року по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою 11 жовтня 2024 року за №1314/1/55/269 військовою частиною НОМЕР_1 ЗС України (а.с.78).

За відомостями довідки від 11 жовтня 2024 року №761, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ЗС України, про дохід відповідача за 2023 рік (а.с.79), останній отримав 674 099,92 грн, з яких 211 771,12 грн сплатив аліментів на утримання доньки, яка до 29 грудня 2023 року була неповнолітньою.

За відомостями довідки від 11 жовтня 2024 року №761, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ЗС України, про дохід відповідача за період з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2024 року (а.с.80), останній отримав 512 132 грн, з яких 14 060,88 грн сплатив аліментів на утримання доньки.

Колегія суддів наголошує, що, сплачуючи у 2023 році на утримання неповнолітньої дитини 211 771,12 грн аліментів, відповідач не порушував питання про невідповідність такого розміру аліментів розміру його заробітної плати, тощо, хоча з наведених цифр отриманого доходу за 2023 рік та стягнутих з відповідача аліментів вбачається їх розмір у відсотковому співвідношенні приблизно 1/3 частина доходу відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент подання апеляційної скарги відповідачем не наведено жодного обґрунтування щодо істотної зміни його матеріального стану в бік погіршення, як і не надано будь-яких доказів щодо витрат відповідача на утримання інших осіб, щоб позбавляло його можливості надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу на період навчання чи до досягнення 23 років саме у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що доводи скаржника про встановлення аліментів у твердій грошовій сумі не були предметом розгляду судом першої інстанції та таким запереченням не надавалось оцінки, а тому і не може бути враховано при розгляді апеляційної скарги, однак, відповідач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мартем`янова Юлія Миколаївна залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна