Справа № 490/148/25
н/п 2/490/1626/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатін О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави України в особі Окружної прокуратури міста Миколаєва та Головного Управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави України в особі Окружної прокуратури міста Миколаєва та Головного Управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

09.01.2025 року матеріали справи передано судді.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження за даною позовною заявою, суддею встановлено таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві позовні вимоги -

"1. Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди в мінімальній сумі, що складає 302800 грн.

2. Визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність прокурора керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва Рябого Євгена Івановича щодо невиконання положень закону і порушення прав позивача як громадянина, людини потерпілого від кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 367, ч. 3 КК України.".

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, спір про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди в мінімальній сумі, що складає 302800 грн. - перша позовна вимога, яка зазначена позивачем в позовній заяві, має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Натомість, визначаючи юрисдикцію спору щодо розгляду другої позовної вимоги - "Визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність прокурора керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва Рябого Євгена Івановича щодо невиконання положень закону і порушення прав позивача як громадянина, людини потерпілого від кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 367, ч. 3 КК України.", суд зазначає таке.

Статтею 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що кримінальне провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено саме до повноважень слідчого судді.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

При цьому, частинами 1-3 статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Таким чином, контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України, а тому друга вимога позивача заявлена ним в позовній заяві - "Визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність прокурора керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва Рябого Євгена Івановича щодо невиконання положень закону і порушення прав позивача як громадянина, людини потерпілого від кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 367, ч. 3 КК України.", не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до приписів пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

При цьому, в частині четвертій статті 188 ЦПК України встановлена пряма заборона на об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що у позовній заяві порушено правила об`єднання позовних вимог - об`єднано дві вимоги, які слід розглядати в порядку різного судочинства, позовна заява ОСОБА_1 до держави України в особі Окружної прокуратури міста Миколаєва та Головного Управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури, має бути повернута позивачу ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, повернення позовної заяви у відповідності до статті 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду з дотриманням процесуального закону.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 185, 188, 259 - 261 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до держави України в особі Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73) та Головного Управління Державної казначейської служби у Миколаївській області (Код , адреса: 54055, м. Миколаїв, проспект Центральний, 141-В) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів прокуратури, повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Суддя О.В. Саламатін