ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1045/25 Справа № 212/6783/24 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Кривий Ріг

справа № 212/6783/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 вересня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 10 червня 2013 року по 02 лютого 2024 року року працював на підприємстві відповідача на шахті «Гвардійська» на посадах: електрослюсаря черговим та з ремонту устаткування, повний робочий день на підземних роботах; машиністом бурової установки, повний робочий день на підземних роботах.

10 жовтня 2015 року о 11-00 год позивач, згідно із Наказом № 461 від 08 жовтня 2015 року по шахті, був направлений на ОСОБА_3 серед колективів структурних підрозділів ПАТ «Кривбасзалізрудком» для участі в змаганнях. Під час змагань позивач отримав травму правої руки у вигляді само-вправленого вивиху кісток правого передпліччя з розривом капсули ліктьового суглобу і фрагментарним відривним зламом ліктьової кістки.

Внаслідок виробничої травми на підставі Довідки МСЕК від 16 березня 2016 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5%.

На підставі Довідки МСЕК від 13 грудня 2023 року позивачу було повторно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 5% безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

У зв`язку із отриманою травмою позивачу заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 220 000 грн, яку просив стягнути з відповідача без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з втратою професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві 21 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовій збір в сумі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що ним оцінено свої моральні страждання, виходячи з критеріїв розумності і справедливості, тоді як суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди. При цьому, просить суд апеляційної інстанції врахувати ступінь втрати ним професійної працездатності та причини отримання травми, яка була тяжкою і її отримання було пов`язано з виробництвом.

Відзиві на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Штефан Т.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), а саме: з 10 червня 2013 року по 04 листопада 2013 року - електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на шахті «Гвардійська», з повним робочим днем на підземних роботах; з 04 листопада 2013 року по 24 вересня 2014 року - учнем машиніста бурової установки з повним робочим днем на підземних роботах на шахті «Гвардійська»; з 24 вересня 2014 року по 02 лютого 2024 року - машиністом бурової установки шахти «Гвардійська» з повним робочим днем на підземних роботах.

02 лютого 2024 року позивач був звільнений з підприємства відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.8-9)

Відповідно до копії Акту № 32-23 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом від 15 жовтня 2015 року, з ОСОБА_2 10 жовтня 2015 року, об 11-00 годині, стався нещасний випадок за таких обставин: 10 жовтня 2015 року машиніст бурової установки 3-го розряду дільниці № 24 шахти «Гвардійська» ОСОБА_2 , згідно з наказом по шахті № 461 від 08 жовтня 2015 року, був направлений на ОСОБА_3 серед колективів структурних підрозділів ПАТ «Кривбасзалізрудком» для участі в змаганнях з армрестлінгу (силове змагання на руках), які проводились на сцені залу для глядачів будинку культури ім. Фрунзе. Загальне керівництво від шахти здійснював голова профспілки металургів та гірників шахти ОСОБА_4 , який перед початком змагань провів усний інструктаж учасникам змагань по правилам безпеки. Близько 11 години, під час змагань з армрестлінгу з представником шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_5 , ОСОБА_2 травмував праву руку. Прохідник дільниці №12 шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_6 , учасник змагань, який знаходився поряд, надав першу допомогу та супроводив потерпілого до машини швидкої медичної допомоги, якою ОСОБА_2 був доставлений у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8 «Дніпропетровської обласної ради» (пункт 6 Акта).

В пункті 9 Акта вказаний діагноз ОСОБА_2 : само-вправлений вивих кісток правого передпліччя з розривом капсули ліктьового суглобу і фрагментарним відривним зламом ліктьової кістки. Травма відноситься до категорії - тяжка. (а.с.10-12)

Відповідно до копії Акта проведення розслідування нещасного випадку що стався 10 жовтня 2015 року о 11 годині 00 хвилин на ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 15 жовтня 2015 року, комісія з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, прийшла до такого висновку: Комісія з розслідування нещасного випадку, одержавши письмові пояснення потерпілого, свідків, осіб причетних до нещасного випадку, діагноз встановлений КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» Дніпропетровської обласної ради» дійшла до висновку, що при участі у спортивних змаганнях, дії потерпілого були в інтересах підприємства на якому він працює, тому нещасний випадок з машиністом бурової установки дільниці №24 шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_2 , на підставі підпункту 7 пункту 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, визнано таким, що пов?язаний з виробництвом та складається акт за формою Н-1. (а.с.13-16)

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №013799 від 16 березня 2016 року ОСОБА_2 первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5% з 14 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року. (а.с.17)

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №121999 від 13 грудня 2023 року ОСОБА_2 внаслідок професійного захворювання повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5% з 01 лютого 2024 року безстроково. (а.с.18)

Відповідно до наданих копій виписних епікризів з медичної карти стаціонарного хворого позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою. (а.с.19-20)

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та правомірно поклав обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 153 КЗпП України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів, що підтверджують отримання позивачем травми на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», правильно вважав доведеним той факт, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача заподіяна шкода, він втратив працездатність на даний час в розмірі 5 %, внаслідок чого позивач відчуває моральні переживання. При вказаних обставинах суд першої інстанцій правильно вважав, що наслідками отриманої травми позивачу порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з чим останній зазнає моральних страждань та переживання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, з урахуванням роз`яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції, визначив в межах заявлених вимог, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та беручи до уваги незворотність наслідків від отриманого каліцтва, правильно визначив, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 21 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 220 000 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: