ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/209/25 Справа № 215/5983/23 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради

третя особа - виконавчий комітет Криворізької міської ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08квітня 2024 року, ухваленого суддею Квятковським Я.А. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 12 квітня 2024 року,

УСТАНОВИВ

11.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня - №7» Криворізької міської ради про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 31 666,88 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала трудових відносинах з КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР. 12.07.2023 була звільнена з посади інспектора з кадрів адміністративно-управлінського персоналу за власним бажанням, згідно наказу №77-к/тр від 12.07.2023.

З січня 2023 року їй не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата. Згідно довідки №2063 від 01.08.2023 станом на 30.06.2023 виник борг з виплати заробітної плати за другу половину лютого 2023р., березень, квітень, другу половину травня 2023р. Загальна сума заборгованості становить 31 666,88 грн.

Крім того зазначила, що своїми діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона не отримувала заробітну плату більше чотирьох місяців, через що була змушена звільнитися. У зв`язку із затримкою виплати заробітної плати вона відчувала та відчуває моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, була вимушена економити на продуктах харчування, зазначене негативно впливає на відносини в середині її родини. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігнорування її прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів, завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 грн.

На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 666,88 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 201,59 грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисячі) грн.

Стягнуто на користь держави з Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленому при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 установлено в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці в межах фонду оплати праці на рівні не менше 20 000 грн. для працівників, які займають лікарські посади (крім лікарів-інтернів), посади фармацевтів (крім фармацевтів-інтернів), посади професіоналів у галузі охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я та 13 500 грн. для працівників, які займають посади, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців (крім лікарів-інтернів та фармацевтів-інтернів), у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати.

15.02.2023 між КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР та Національною службою здоров`я України укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1844-Е123-Р000.

П.2 постанови №28 до п.1 додатка 3 договору №1844-Е123-Р000 від 15.02.2023 внесено зміни, якими передбачено забезпечувати виплату заробітної плати у розмірі не меншому, ніж 20 000 грн. для лікарів та 13 500 грн. для фахівців. При цьому дана умова не поширюється на: державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуванням за поточний місяць, що розраховані відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 перевищують 85% отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків.

У 2023 році НСЗУ не запроваджує пакет до фінансування для закладів охорони здоров`я, які неспроможні власним коштом забезпечувати виплату базової заробітної плати медикам на мінімально затверджених рівнях. Отже, лікарня мала розподілити кошти так, щоб фонд оплати праці не перевищував 85% надходжень поточного місяця разом із накопиченими залишками. Протягом січня - квітня 2023 року оплата праці працівникам здійснювалась за умовами колективного договору в повному обсязі не враховуючи вимоги постанови КМУ №28 від 13.01.2023 та не використовуючи право роботодавця на зупинення на період воєнного стану дії окремих положень колективного договору, в результаті чого в супереч діючому законодавству та умовам договору з НСЗУ нараховано заробітну плату понад наявних на підприємстві граничний фонд витрат на оплату праці (з нарахуванням на неї) 85% від усіх надходжень з урахуванням грошових залишків, що призвело до завищення кредиторської заборгованості та як наслідок несвоєчасна оплата праці. Даний факт був встановлений позаплановою перевіркою з окремих питань фінансово-господарської діяльності КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР відділом внутрішнього аудиту апарату міської ради і виконкому та викладений у листі №11/01-4-17/129 від 29.06.2023.

На підставі наказу в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР №269 від 04.08.2023 було здійснено перерахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати працівникам за період з 01.02.2023 по 31.05.2023.

На час звернення позивача до суду з позовною заявою, заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2023 по 12.07.2023 сплачена позивачу в повному обсязі. Крім того вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є недоведеними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.01.2018 по 12.07.2023 працювала інспектором з кадрів адміністративно-управлінського персоналу КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР.

12.07.2023 звільнена за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою, що також не заперечує представник відповідача, а.с. 5-10.

Згідно штатного розпису розмір посадового окладу позивача станом на 01 січня 2023 року становив 9 715 грн.

Наказом в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» від 27.04.2023 №209 зупинено вимоги Додатку 5 "Схема визначення посадових окладів розділу 4 "Оплата праці" колективного договору підприємства.

На підставі наказу в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР №269 від 04.08.2023 було здійснено перерахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати працівникам лікарні , в т.ч. позивачу, за період з 01.02.2023 по 31.05.2023.

15.02.2023 між відповідачем КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР та Національною службою здоров`я України укладено договір про медичне обслуговування населення за программою медичних гарантій №1844-Е123-Р000 яким передбачено забезпечувати виплату заробітної плати у розмірі не меншому, ніж 20 000 грн. для лікарів та 13 500 грн. для фахівців.

Наказом в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР №209 від 27.04.2023 на період дії воєнного стану, зупинена вимога Додатку 5 «Схема визначення» посадових окладів, розділу 4 «Оплата праці» Колективного договору підприємства.

З 01.05.2023 встановлено працівникам посадові оклади, доплати, надбавки в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, використовуючи схему тарифних розрядів згідно спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», а.с.54.

Згідно довідки про доходи №688 від 12.12.2023 позивачу ОСОБА_1 за працю на посаді інспектора відділу кадрів в КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 були нараховані та виплачені наступні суми:

- за лютий 2023 року належало до виплати до проведення аудиту - 10 188,37 грн., належало до виплати згідно наказу №269 6 406,53 грн., виплачена з/пл згідно відомостей 6 406,23 грн.;

- за березень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту 11 585,13 грн., належало до виплати згідно наказу №269 5 326,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей 5 326,50 грн.;

- за квітень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту 11 585,14 грн., належало до виплати згідно наказу №269 5 326,50 грн., виплачена з/пл згідно відомостей 5 326,50 грн.;

- за травень 2023 року належало до виплати до проведення аудиту - 9 228,95 грн., належало до виплати згідно наказу №269 5 326,47 грн., виплачена з/пл згідно відомостей 5 326,47 грн.

Різниця між заробітною платою, нарахованою до виплати до проведення аудиту, та фактично виплаченою заробітною платою на цей час становить 20 201,59 грн., а.с. 59.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що всупереч вимогам ч.2 ст.3 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідачем не надано жодних доказів про ознайомлення позивача ОСОБА_1 з наказом в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР №209 від 27.04.2023, яким були істотно змінені умови її праці. Зменшення розміру оплати праці, відбулось з 01.05.2023, тобто повідомлення працівника про зміну таких умов повинно здійснитись до 01.05.2023. Жодних рішень адміністрації лікарні про зміну розміру заробітної плати працівникам під час воєнного стану з 1 січня 2023 року до 27 квітня 2024 року не приймалось, тому за цей період позивачу повинна була бути нарахована і виплачена заробітна плата у визначеному в штатному розмірі обсязі.

Окрім того, суд першої інстанції критично оцінив наданий відповідачем наказ №269 від 04.08.2023 про перерахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати працівникам КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 в межах граничного фонду витрат на оплату праці, оскільки позивач на той час у трудових відносинах з відповідачем вже не перебувала, а дію Колективного договору у частині оплати праці було зупинено лише, починаючи з 01.05.2023 року.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове доведення позовних вимог та наявності підстав для часткового задоволення позову та не може погодитись з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статями 43, 44 Конституції України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023, в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці в межах фонду оплати праці на рівні не менше 20 000 грн. для працівників, які займають лікарські посади (крім лікарів-інтернів), посади фармацевтів (крім фармацевтів-інтернів), посади професіоналів у галузі охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я та 13 500 грн. для працівників, які займають посади, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців (крім лікарів-інтернів та фармацевтів-інтернів), у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати, а.с. 56.

Згідно ч.3 ст.32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.2 ст.3 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Нормами ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Наказом в.о. директора КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР №209 від 27.04.2023 встановлено, що істотна зміна умов праці позивача та інших працівників лікарні, а саме зменшення розміру оплати праці, відбулось з 01.05.2023.

Судом перевірено та встановлено, що жодних рішень адміністрації лікарні про зміну розміру заробітної плати працівникам під час воєнного стану з 1 січня 2023 року до 27 квітня 2024 року не приймалось, тому висновок суду першої інстанції про те, що за зазначений період позивачу повинна була бути нарахована і виплачена заробітна плата у визначеному в штатному розмірі обсязі, який за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 включно складає 20 201,59 грн., колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наданий відповідачем наказ №269 від 04.08.2023 про перерахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати працівникам КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 в межах граничного фонду витрат на оплату праці, слід оцінювати критично, з огляду на те, що на час його винесення позивач у трудових відносинах з відповідачем вже не перебувала, а дія Колективного договору у частині оплати праці була зупинена, починаючи з 01.05.2023 року.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, виходив з наявності порушення трудових прав позивача, що призвело до її моральних страждань та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення 5 000 грн. моральної шкоди, дійшовши висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди є дещо завищеним.

Колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки його визначено судом з урахуванням конкретних обставин справита вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 5 000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Перевіривши справу та доводи сторони відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повне задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має, тому понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ним.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: