Провадження № 2/202/180/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач, мати їх спільних дітей, впродовж багатьох місяців проживає окремо (за своїм місцем реєстрації з батьками). У зв`язку з постійними повітряними тривогами та періодичними вибухами знаходиться у нервовому стані, що унеможливлює належне виховання дітей, належним чином не здійснює свої батьківські обов`язки, лише тимчасово відвідує дітей. Він проживає з дітьми в квартирі, яка йому належить, діти зареєстровані в цій квартирі. Поряд з житлом є школа, де діти навчаються та мають багато друзів. Він має достатній заробіток для виховання дітей та задоволення їх потреб. Дбає про їх розвиток, стан здоров`я. Просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання з`являвся позивач ОСОБА_1 , який підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, та в якій повідомила, що вони разом з чоловіком вже довгий час не проживають, спільного господарства не ведуть. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просила визначити місце проживання дітей з батьком.

Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради просив розглянути справу без участі їх представника, та при прийнятті рішення врахувати інтереси дітей.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року витребувано з органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

У судовому засіданні були заслухані думки дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які не заперечували проживати разом з батьком.

Суд, заслухавши позивача, думку дітей, дослідивши докази по справі, приходить до таких висновків.

05 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 891.

Під час перебування у шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 27 жовтня 2008 року, та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 29 листопада 2012 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 жовтня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 891, розірвано.

Діти зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 21.07.2016 № 02.3-12/750 та № 02.3-12/749, які видані державним реєстратором відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

ОСОБА_1 не знаходиться на обліку у лікаря психіатра, та в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться, що підтверджується довідками, виданими комунальним підприємством «Дніпропетровська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпровської обласної ради № 4803, № 1637 від 07.09.2023.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються в Дніпровському ліцеї № 139 Дніпровської міської ради. Директором Дніпровського ліцею № 139 надана характеристика на дітей, відповідно до якої батьки відповідально ставляться до вихованням та навчання дитини. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дітей. Батьки підтримують постійний зв`язок зі школою та класним керівником, відвідують батьківські збори.

Згідно довідки некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 6» від 14.09.2023 ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 в період з 11.09.2023 по 14.09.2023 знаходився на стаціонарному лікування в дитячому ендокринологічному відділенні КНП МКЛ № 6 ДМР.

Згідно акту від 12.10.2023 обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_2 для виховання та розвитку дітей створені всі умови, в квартирі проживають батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .

Лівобережною адміністрацією Дніпровської міської ради надано висновок органу опіки та піклування від 15.03.2024, відповідно до якого доцільним є визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що відповідає інтересам дітей.

Також позивачем було надані копії медичних декларацій з сімейним лікарем, документи, що підтверджують здійснення витрат на оздоровлення, лікування, тренування, розваги дітей батьком ОСОБА_1 .

Надані виписки з медичної картки ОСОБА_3 та ОСОБА_3 від 21.06.2024, відповідно до яких ОСОБА_3 проходить лабороторні та інструментальі дослідження, лікується та направляється на стаціонарне лікування в ендокринологічне та неврологічне відділення виключено з батьком, ОСОБА_1 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 11.03.2024 Лівобережним управлінням соціального захисту населення ОСОБА_3 , 15.11.2012 є дитиною з інвалідністю, якій призначена державна соціальна допомога, та законним представником якої є ОСОБА_1 .

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини (пункт 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)).

Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).

Згідно матеріалів справи діти сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Мати дитини - ОСОБА_2 , проживає окремо.

Щодо місця проживання дітей разом із батьком, відповідач ОСОБА_2 не заперечує, не ставила питання про визначення місця проживання дитини разом із нею.

Також, зі змісту висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації від 15.03.2024, діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають разом із батьком без будь-яких перешкод зі сторони матері.

Так, і в судовому засіданні під час заслуховування думки дітей встановлено, що діти постійно спілкуються з матір`ю, та мати дітей не заперечує щодо проживання їх з батьком, не чинить будь-які перешкоди.

Таким чином, з матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідачка досягли згоди щодо проживання дітей з батьком. Сторони за взаємною згодою врегулювали питання, необхідні для забезпечення проживання дітей із батьком, мати не має перешкод у спілкуванні з дітьми.

За таких обставин, суд вважає, що відсутній між сторонами спір про визначення місця проживання дітей, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою ОСОБА_2 не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання дітей, які проживає разом із батьком і знаходиться на його утриманні, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дітей разом із батьком у позасудовому порядку.

Відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, зверненню до суду із позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той із батьків, хто звернувся до суду із таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з даного приводу між ними існує спір.

Фактично спір щодо місця проживання дітей у даній справі був ініційований батьком дітей, з яким діти і так фактично проживають. При цьому, відповідач у справі - мати дитини не вимагала і не вимагає зміни місця проживання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , у визначеному Законом порядку із самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом, в межах розгляду даної цивільної справи, про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, не зверталась, жодних належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей із нею, відповідач суду не надала, натомість, надіслала на адресу суду заяву, в якій вказала, що фактично визнає заявлену вимогу позивача про визначення місця проживання їх дітей разом із батьком.

Щодо поданої відповідачкою ОСОБА_2 заяви відносно того, що вона не заперечує проти позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, то вказана заява відповідача ОСОБА_2 не може бути підставою для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні батька з дітьми, суд частково не погоджується з висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 15.03.2024, оскільки він не повній мірі відповідає встановленим судом обставинам, оскільки між батьками відсутній спір щодо місця проживання дітей.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.01.2025, є дата складення повного судового рішення 13.01.2025.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 264, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з батьком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.В. Бєсєда