справа № 753/3762/24
провадження № 2/753/97/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Лавринчук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Тетяна Анатоліївна, Деснянський районний в м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Т.А., Деснянський районний в м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позов мотивований тим, що вона ( ОСОБА_1 ) проживала єдиною сім`єю з ОСОБА_6 , 1967р.н., з грудня 2012 року, й ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дочка ОСОБА_7 , актовий запис про її народження був внесений відповідно до частини 1 статті 135 СК України - за її вказівкою як матері дитини.

Уподальшому батько дитини мав намір привести питання про батьківство дочки у відповідність до закону, та надати дочці власне прізвище, однак вирішення даного питання відкладалось у зв`язку з різними життєвими обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , 1967р.н., загинув, про що видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 22184.

ОСОБА_6 , 1967р.н., має трьох дітей від попередніх шлюбів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , які були обізнані про його сімейне життя з нею ( ОСОБА_1 ), а також щодо народження у нього доньки. Вони були присутні на сімейних святах, спілкувались з нею та батьком за його життя, їх донькою, а після загибелі ОСОБА_6 , 1967р.н., обіцяли всіляку підтримку.

Після смерті ОСОБА_6 , 1967р.н., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Седлецькою Т.А. було відкрито спадкову справу № 70183261 за заявою її ( ОСОБА_1 ), яка діє, як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_7 , 2015р.н.

Зважаючи на той факт, що за життя ОСОБА_6 , 1967р.н., прагнув врегулювати питання свого батьківства по відношенню до дочки ОСОБА_7 , 2015р.н., з метою захисту законних інтересів дочки, вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства у порядку окремого провадження, проте ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_6 , 1967р.н., від першого шлюбу, подав заяву, вважаючи навним спір про право, у зв`язку із чим провадження по справі було закрито.

Вважає, що ОСОБА_6 , 1967р.н., постійно проживав з нею та їх спільною дочкою від народження дитини й до моменту його мобілізації та його загибелі, що підтверджується актом про встановлення факту спільного проживання та довідкою про фактичне проживання за адресами, де вони спільно проживали, вели спільний побут. Він дбав про свою дочку й після мобілізації, спіслувався, направляв кошти на утримання дочки, що підтверджується роздруківками про переписку.

Факт визнання ОСОБА_6 , 1967р.н., батьківства по відношенню до дочки ОСОБА_7 , 2015р.н., підтверджується також спільними численними фото на святах та відпочинку, він відвідував дошкільний заклад, де навчалась дочка, а потім школу, цікавився успіхами дочки, що підтверджується характеристиками, виданими навчальними закладами (а.с.73, 75), у яких відзначено, що батько дитини завжди цікавився успіхами дочки у навчанні, посадові особи навчальних закладав вважали ОСОБА_6 батьком малолітньої ОСОБА_7 , 2015р.н. (а.с.73, 75).

На підтвердження про визнання ОСОБА_6 , 1967р.н., батьківства по відношенню до дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить той факт, що під час хрещення дочки, у свідоцтві про хрещення дитина записана із його прізвищем " ОСОБА_8 ", по батькові - " ОСОБА_9 ".

На підтвердження факту батьківства ОСОБА_6 , 1967р.н., по відношенню до дочки ОСОБА_10 , 2015р.н., син ОСОБА_6 , 1967р.н., ОСОБА_2 добровільно надав свій біологічний матеріал (зразок) для проведення молекулярно-генетичного дослідження (тесту ДНК) на встановлення батьківства ОСОБА_6 , 1967р.н., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , результат якого підтвердив спорідненість, як брата та сестри, на 71,84% (а.с.25).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 20.11.2024 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису № 914 від 01 квітня 2015 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві: виключити відомості про особу ОСОБА_12 , як батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком записати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 , Карнаух-Голодяк О.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10.04.2024 року, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю.

Вказує, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 не визнає твердження позивачки, про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживав з позивачкою, та у них народилась спільна дочкаОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 не були відомі наміри батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати батьківство по відношенню до дочки позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 лише відоми про теплі стосунки його батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з позивачкою, які мали періодичний характер. Як чоловік та дружина вони разом не проживали. Йому також відомо, що у позивачки народилась дочка і батько добре ставився до дитини, але він жодного разу не зазначав, про те, що дитина є його дочкою, як і про намір надати дитині його прізвище.

Зважаючи на принцип доказування, вважає надані позивачкою докази спірними, таким, що не заслуговують на увагу, адже не підтверджують факт батьківства його батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,по відношенню до дочки позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим просить відмовити у позові.

Відповідачем ОСОБА_2 в особі його представника Карнайх-Голодяк О.В. подано відзив на позові від 10.04.2024 року, доводи якого зводяться до вказаних висновків (а.с.39-43).

Решта відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Треті особи в судове засідання повторно не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), звенулись до суду із заявими про розгляд спрви за їх відсутності, прийняття рішення відповідно до чинного законодавства.

Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду.

Відзиви на позов відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третіми особами не подані.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Наведені обставини свідчать, що сторони, треті особи завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності вказаних відповідачів, третіх осіб, та за їх погодженням.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її преставника адвоката Галича О.М., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Карнайх-Голодяк О.В., дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , в частимні вимог до ОСОБА_5 - відмові у задоволенні, із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , 1987р.н., (а.с.4) є маті`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 914 (а.с.9), й відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про таке народження, зазначено про те, що відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внесено відповідно до частини 1 статті 135 СК України - за вказівкою матері дитини (а.с.10).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Згідно висновку молекулярно-генетичного дослідження від 22.02.2023 року визначено, що ймовірність спорідненоні між ОСОБА_2 , 1988 р.н., який є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , 2015р.н., 71,846847% (а.с.25).

Зважаючи на загибель ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачка, з метою доведення генетичного споріднення батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дочкиОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вжила заходи до доведення генетичного споріднення між старшим сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (а.с.21) та її дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який, на думку суду, є належним доказом, з урахуванням сукупності наданих позивачкою інших доказів, підтверджують факт кровного (генетичного) споріднення (батьківства) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дочкиОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16-36, 37).

На підтвердження факту батьківства ОСОБА_6 , 1967р.н., по відношенню до ОСОБА_7 , 2015р.н., син ОСОБА_6 , 1967р.н., ОСОБА_2 , 1988р.н., добровільно надав свій біологічний матеріал (зразок) для проведення молекулярно-генетичного дослідження (тесту ДНК) на встановлення батьківства ОСОБА_6 , 1967р.н., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , результат якого підтвердив спорідненість на 71,846847% (а.с.25).

Відповідно до свідоцтва про хрещення від 01.05.2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , охрещена за прізвищем, іменем та по-батькові як " ОСОБА_13 " (а.с.14), наяваність у розпорядженні позивачки документів про особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 : паспорта громадянина України, виданого Харківським РУ ГУ МВС України в м.Києві від 12.06.2001 року (а.с.6), картки платника податків щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7), свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8), а також відповідно до відомостей про актовий запис про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомостей про народження її батька внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за вказівкою матері дитини, по - батькові ОСОБА_7 записана як « ОСОБА_9 », що відповідає імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , форотознімки, на яких засвідчені ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_10 (а.с.16-20, 55-72), вказують на їх тісний родинний зв`язок як батька та дочки, акт про спільне проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_1 з січня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , народження у ОСОБА_6 , ОСОБА_1 дочки ОСОБА_14 (а.с.16), довідка про фактичне проживання від 14.12.2022р. ОСОБА_15 та ОСОБА_6 з березня 2017р. по 24.02.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18), у сукупності вказаних доказів, наданих позивачкою, вказують та доводять про батьківство ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , по відношенню до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Докази, що спростовують доводи позивачки, матеріали справи не містять.

Суд, при вирішення справи, враховує наданий позивачкою висновок молекулярно-генетичного дослідження (тест ДПН) від 22.02.2023 року, та покладає його висновок в основу рішення, яким визначено ймовірність спорідненості між ОСОБА_2 , 1988 р.н., який є сином загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , 2015р.н., 71,846847% (а.с.25), й, зважаючи на смерть ОСОБА_16 , відсутність доказів, що прямо спростовують вимоги позову, підстав для проведення судово-генетичного дослідження між загиблим ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , 2015р.н., немає.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України).

Спосіб законодавчого вирішення питання позашлюбного батьківства визначений ст. 128 СК України та є засобом охорони материнства і дитинства. Відповідно до ст.52 Конституції України діти рівні у свої правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В судовому засіданні підтверджений факт наявного кровного (генетичного) споріднення між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 ,та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Якщо мати та батько дитини, відповідно до п.3 ч.2 ст.125 СК України, не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч.2 ст.128 СК України).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України про докази, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 ,являється батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що є підставою для задоволення позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , які є синами та дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від попередніх шлюбів ОСОБА_6 , 1967р.н.

Вимога позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , яка є, на думку позивачки, є матір`ю померлого (загиблого) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивачкою не доведена, й не обгрунтовані вимоги позову саме в частині до такого відповідача, а тому підлягає відмові у задоволенні.

З-поміж цього, судом встановлено, що на час смерті (залибелі) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , він у шлюбі не перебував, що визнається, не спростовується відповідачами.

Інших підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідачів по 403 грн. 73 коп. з кожного на користь позивача (1 211, 20/3 = 403 грн 73 коп.).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 135, 125, 126, 128, 136 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Седлецька Тетяна Анатоліївна, Деснянський районний в м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 914 від 01 квітня 2015 року про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві: виключити відомості про особу ОСОБА_12 , як батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком записати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Після набуття чинності рішення надіслати його копію до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації дитини для виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , 403 (чотириста три) грн. 73 (сімдесят три) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , відомості про РНОКПП відсутні, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , 403 (чотириста три) грн. 73 (сімдесят три) коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 , відомості про РНОКПП відсутні, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , 403 (чотириста три) грн. 73 (сімдесят три) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: