10 січня 2025 року Справа № 932/9642/24
Провадження №6/932/591/24
У Х В А Л А

Іменем УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді - Марущак С.Л.

при секретарі - Чередниченка Б.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Когана Р.В., про визнання судового наказу виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 18.10.2024 по справі № 932/9642/24 таким що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2024 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 жовтня 2024 року до досягнення його повноліття.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Когана Р.В., до суду надійшла заява про визнання судового наказу виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 18.10.2024 по справі № 932/9642/24 таким що не підлягає виконанню. В обгрунтування заяви зазначено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.2024 шлюб між сторонами був розірваний. Під час розірвання шлюбу спору про місце проживання дитини сторони не мали, місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не визначалось. Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на той час так і до теперішнього часу мешкав то з батьком то з матір`ю. Крім того, зазначив, що між сторонами існує спір, оскільки кожна із сторін звернулась до Управління служби у справах дітей ДМР із заявою про визначення місця проживання дитини. Таким чином, вважає, що у ОСОБА_1 відсутні боргові зобов`язання перед ОСОБА_2 та наказ виданий Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська по справі №932/9642/24 від 18.10.2024 є таким, що не підлягає виконанню.

Від представника ОСОБА_2 , адвоката Ткаченка Д.В., до суду надійшли заперечення на заяву про визнання судового наказу виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 18.10.2024 по справі № 932/9642/24 таким, що не підлягає виконанню, в яких зазначено, що з вимогами заяви не погоджується, вважає її необґрунтованою. Вважає, що судовий наказ не було видано помилково і що існують підстави вважати, що у боржника, як матері дитини, відсутній обов`язок сплачувати аліменти. Просив у задоволенні заяви відмовити та провести судовий розгляд за їх відсутності.

Сторони в призначене судове засідання для вирішення питання щодо роз`яснення судового наказу не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до ч.3 ст.271 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2024 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 932/9642/24 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 жовтня 2024 року до досягнення його повноліття.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України. За змістом ч.3 ст.431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст.ст.432,435 ЦПК України.

Відповідно до змісту частин 1, 2 ст.432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Як вбачається з поданої заяви, остання обґрунтована тим, що у боржника ОСОБА_1 відсутні обов`язки сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, оскільки останній мешкає, як із матір`ю ОСОБА_1 , так і з батьком ОСОБА_2 , що підтверджується доданими до заяви актами обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання дитини, або ж, що даний судовий наказ був виданий помилково.

Обставини, на які посилається заявник, не є підставою для припинення обов`язку по утриманню дитини, а підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів. Отже, фактично заявляючи вимогу про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на обставини, які, у разі їх доведення, можуть бути нововиявленими обставинами. Разом з тим, наданим правом на подання заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами в установленому ст.170, 423 ЦПК України порядку заявник не скористався.

Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана матір`ю дитини про стягнення аліментів з батька дитини відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Керуючисьст.432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката Когана Р.В., про визнання судового наказу виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 18.10.2024 по справі № 932/9642/24 таким що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку потягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Бабушкінського районного суду

м.Дніпропетровська С.Л. Марущак