Провадження №: 2/755/885/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 105 532,22 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2017 Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/20723/17 ухвалено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017 та до повноліття дитини. 25.04.2018 за її заявою було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Відповідач був проінформований про існування виконавчого провадження та необхідності сплачувати аліменти, проте аліменти майже не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість. 14.05.2024 державним виконавцем надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4, згідно якого станом на 01.07.2022 заборгованість за сплати аліментів складала 76 181,22 грн. 15.05.2024 на рахунок стягувача у ВП № НОМЕР_5 надійшли кошти у розмірі 74 575,04 грн. та 16.05.2024 кошти у розмірі 1 755,18 грн. Загальна сума надходжень - 76 330,22 грн. 23.05.2024 не погоджуючись із наданим розрахунком на бездіяльність державного виконавця була подана скарга, оскільки до розрахунку заборгованості були включені суми, які позивач не отримувала та розмір яких складає 29 500,00 грн. 31.05.2024 надано оновлений розрахунок у ВП № НОМЕР_5 - заборгованість складає 29 351,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості за ВП № НОМЕР_4 за період 01.12.2017 по 15.05.2024 згідно наданих розрахунків заборгованості від 14.05.2024 та 31.05.2024 становила 76181,22 грн. + 29 351,00 грн. = 105 532,22 грн. Станом на день подання позовної заяви розмір залишку невиплаченої позивачці частини боргу у ВП № НОМЕР_4 складає 29 351,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.

19.08.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання проти позовних вимог заперечила та вказала, що відповідач не погоджується із сумою заборгованості, яку визначила позивачка. Дійсно, станом на 14.05.2024 відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 76 181,22 грн. Саме таку заборгованість нарахував державний виконавець, але позивачка оскаржила дії виконавця, внаслідок чого до суми заборгованості було донараховано 29 351,00 грн. - сума аліментів, яку позивач сплатив особисто доньці ОСОБА_3 на її приватну картку. На підтвердження такого відповідач надав до ВДВС чеки і державний виконавець врахував їх як сплату аліментів. Вважає, що несправедливо враховувати до заборгованості грошову суму, яку він сплатив особисто доньці, адже аліменти сплачуються саме на утримання доньки ОСОБА_3 , а не для особистих потреб її матері. Відповідно, несправедливо на вказану суму нараховувати пеню, адже тут немає вини батька дитини, який перерахував кошти особисто доньці. Тим більше, що їх зарахував державний виконавець, який нараховував аліменти та контролював їх сплату. Щодо періодів у яких була заборгованість по аліментах зазначив, що з 11/17 по 02/18 в розмірі 4 514,84 грн. заборгованість виникла не з вини ОСОБА_6 , а тому, що виконавчий лист № 753/20723/17, був виданий 09.02.2018. Тобто до цього часу позивачка не зверталася до відділу ДВС про примусове стягнення аліментів, кошти на утримання дитини позивач тоді надавав добровільно. Разом з тим, не оспорює той факт, що при примусовому стягненні аліментів вони нараховуються з дня звернення до суду з позовом. Разом з тим, заборгованість за вказаний період не можна рахувати такою, що виникла з вини платника аліментів. У період з 06/18 по 09/18, з 05/19 по 06/20 відповідач перебував у скрутному матеріальному становищі, так як отримував невеликі доходи, а у період з 07/2019 по 05/2020 взагалі не працював та не отримував доходів. До того ж має на утриманні ще одну доньку - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5). Очевидним є те, що також необхідно було забезпечувати і своє існування, оплату комунальних послуг, утримання доньки ОСОБА_7 . При цьому при першій же можливості сплачував аліменти доньці ОСОБА_3 . У період з 07/20 по 08/20 аліменти було сплачено на особисту картку доньки ОСОБА_3 , банківські квитанції було надано державному виконавцю. Про зарахування цих коштів в рахунок аліментів свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14.05.2024. У період з 09/21 по 06/22 мав низькі дуже доходи та сплачував кредитне зобов`язання, не вистачало коштів покрити навіть самі необхідні термінові потреби, такі як харчування та квартплата. При першій можливості погасив заборгованість повністю. Зазначив, що у разі якщо суд прийде до висновку про необхідність стягнути пеню з відповідача, просить врахувати його сімейний стан, а саме перебування на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , скрутне матеріальне становище: кредитні зобов`язання та низьку заробітну плату та зменшити пеню до мінімально можливого рівня.

12.09.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 надійшла відповідь на відзив, у якій остання вказала, що доводи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву, жодним чином не спростовують позиції позивача, тому позивач наполягає на задоволенні позову, посилаючись на те, що усі наведені аргументи є хибними. Державний виконавець правильно розрахував розмір заборгованості відповідача; аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 мали сплачуватись на користь матері ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що не погоджується із зазначеною сумою заборгованості, проте це не є предметом розгляду даної справи, більш того, відповідач жодним чином не оскаржував у встановленому законодавством порядку суму такої заборгованості, тому його твердження про те, що пеня не може вираховуватись із цієї суми абсолютно не є обґрунтованим. Позивачем у позовній заяві послідовно описано порядок визначення загальної суми заборгованості, яка бралась за основу при підрахунку пені (неустойки) та підтверджено це відповідними доказами, а з розрахунку заборгованості від 31.05.2024 видно, що державний виконавець після оскарження позивачем ОСОБА_1 попереднього розрахунку заборгованості - правомірно вилучив із оновленого розрахунку дані про зарахування тих платежів, які позивачка насправді не отримувала. Також, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 від 25.04.2018 стягувачем є ОСОБА_1 , а не спільна донька ОСОБА_3 . Відповідач не довів, що тих пару платежів, які він перерахував доньці були саме аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дитину, що не забороняється законодавством. Отже, оскільки рішенням суду, виконавчим листом, постановою про відкриття виконавчого провадження встановлено, що аліменти на утримання ОСОБА_3 мають стягуватись з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до уваги при визначенні розрахунку заборгованості можуть братись лиш ті платежі, які надходили позивачці. Щодо твердження відповідача про те, що аліменти сплачувались на утримання доньки ОСОБА_3 , а не на «особисті потреби її матері», наголосили, що відповідач сам у відзиві не раз наголошує, що мав та має невеликий дохід, а аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 визначені у розмірі % від офіційного доходу платника, тобто були настільки мізерними, що навіть у періоди, коли відповідач їх сплачував - їх ледь вистачало на частину покриття базових потреб доньки ОСОБА_3 ; відповідач нерегулярно сплачував аліменти та не у тих розмірах, які були визначені рішенням суду, що підтверджується даними з розрахунків заборгованостей, доданих позивачем, внаслідок чого у відповідача виникла чимала заборгованість; твердження відповідача про те, що аліменти начебто використовувались на особисті потреби матері - нічим не підтверджені та не обґрунтовані. Також, відповідачем не надано жодного підтверджуючого документу про те, що ним надавалась будь-яка фінансова допомога на утримання доньки до моменту відкриття виконавчого провадження, тому твердження про те, що він добровільно сплачував кошти до цього часу не підтверджене. Навпаки, самоусунення відповідача від утримання спільної доньки ОСОБА_3 після розірвання шлюбу між стягувачем та боржником влітку 2012 року стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача. Відсутність у відповідача у певний період роботи чи сталого доходу не є підставою для звільнення від сплати аліментів. Так, відповідач стверджував, що певний період він знаходився без роботи та сталого доходу, проте не надано жодних доказів того, що він намагався якось покращити цю ситуацію, зокрема довідки про перебування на обліку у статусі безробітного у центрі зайнятості, доказів отримання допомоги по безробіттю. Отже, закон не виділяє безробіття чи нерегулярний дохід як обставини, за яких аліменти можуть не сплачуватися. Вказали, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 з 09.02.2018 володіє квартирою загальною площею 81,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір частки - 1, тобто відповідач є власником 100% частки цього майна, тобто у період стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 відповідач набув нерухоме майно. Більш того, згідно інформації з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_2 17.07.2021 року набув автомобіль марки NISSAN, модель X-TRAIL, 2020 року випуску. Зазначене вище означає, що офіційні доходи відповідача не є відображенням реального стану його матеріального становища та цим підтверджується, що відповідач реально не перебував та не перебуває у скрутному фінансовому становищі, мав можливість своєчасно та в необхідному розмірі сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , проте не робив цього. Зазначене також підтверджує фінансову спроможність відповідача сплачувати на користь позивача визначений розмір пені (неустойки) за прострочення у сплаті аліментів у повному обсязі. Як зазначає відповідач, у нього на утриманні перебуває інша неповнолітня донька - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_5.). Проте, відповідачем не доведено факт її утримання, оскільки не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач справді утримує її, а не лише є її батьком згідно свідоцтва про народження. На момент ухвалення рішення Дарницьким судом м. Києва від 26.12.2017 у справі № 753/20723/17 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , логічно, що відповідач знав, що у нього є ще одна донька (ІНФОРМАЦІЯ_5.), проте не клопотав перед судом про зміну розміру аліментів, а натомість, згідно винесеного рішення - визнав позов у повному обсязі. Проте, зобов`язання, визначене у цьому рішенні відповідач належно не виконував. Рішення Дарницького суду м. Києва від 26.12.2017 у справі № 753/20723/17 не було оскаржене відповідачем та набрало законної сили. Також відповідачем долучено довідку про займану посаду та дохід, який він отримав, працюючи на цьому підприємстві з вересня 2023 року по липень 2024 року включно, як доказ його матеріального становища. Але, додана довідка про доходи відповідача ТОВ «ЕКО-ЖИТЛОБУД» може свідчити лише про один з видів заробітку/доходу відповідача. Згідно наданої довідки відповідач займає керівну посаду зазначеного товариства (директор), а згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є єдиним кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ЕКО-ЖИТЛОБУД», статутний капітал якого становить 5 000 000 грн. Наразі батько ОСОБА_2 добровільної участі у утриманні ОСОБА_3 на період її навчання у вищому навчальному закладі не приймає, що дуже наглядно відображає його «добровільну» фінансову участь виконанні батьківських обов`язків щодо ОСОБА_3 .

Інших заяв по суті справи та клопотань від учасників справи до суду не надійшло.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2004.

11.08.2012 між ОСОБА_12 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2017 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017 року та дод досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист і постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Суховольцем Р.А. від 25.04.2018 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 753/20723/17 виданого 09.02.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.

15.04.2024 у межах ВП № НОМЕР_4 було винесено про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про накладення штрафу.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4 від 14.05.2024, складеного старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Р.В., станом на 01.07.2022 заборгованість за сплати аліментів складає 76 181,22 грн.

15.05.2024 та 16.05.2024 на рахунок стягувача ОСОБА_1 від ОСОБА_2 були перераховані кошти у загальному розмірі 76 330,21 грн. як заборгованість у ВП № НОМЕР_4.

23.05.2024 представником стягувача ОСОБА_1 - Дацко Ю.В. у ВП № НОМЕР_4 подано скаргу на бездіяльність державного виконавця щодо видачі розрахунку про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

31.05.2024 Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідь на скаргу надав оновлений розрахунок заборгованості за сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4 від 31.05.2024.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_4 від 31.05.2024, складеного старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Р.В., станом на 31.05.2024 заборгованість за сплати аліментів складає 29 351,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%).

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21.

З матеріалів справи встановлено, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються згідно виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 753/20723/17 виданого 09.02.2018, яка станом на 31.05.2024 становить 29 351,00 грн.

При цьому, станом на червень 2022 року (01.07.2022 ОСОБА_3 досягла повноліття) заборгованість зі сплати аліментів становила 105 681,22 грн.

15.05.2024 та 16.05.2024 на рахунок стягувача ОСОБА_1 від ОСОБА_2 були перераховані кошти у загальному розмірі 76 330,21 грн. як заборгованість у ВП № НОМЕР_4.

У той же час, згідно здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості від 31.05.2024 у ВП № НОМЕР_4 за боржником ОСОБА_2 обліковується заборгованість у розмірі 29 351,00 грн. (105 681,22-76 330,21=29 351,00 грн.), яка є непогашеною станом на день розгляду даної справи.

Зважаючи на неповну та непостійну сплату аліментів, що встановлено судом та не заперечується відповідачем (боржником у виконавчому провадженні), позивач звернулась до суду із вимогами про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Пеня по сплаті аліментів за весь період виникнення заборгованості з 01.11.2017 по 01.06.2022 складає 1 482 007,01 грн., що підтверджується розрахунком пені, наданим позивачем.

Наданий розрахунок перевірений судом та відповідає формулі, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц.

Заперечуючи проти розміру заборгованості відповідач не подав до суду відповідних розрахунків, а також доказів на підтвердження оскарження розрахунку заборгованості від 31.05.2024 у ВП № НОМЕР_4, щоб б зумовлювало перерахунок заборгованості та відповідно пені за таких умов, а також не подав до суду розрахункових документів, які б надавали змогу суду здійснити перерахунок пені у відповідності до конкретних періодів та днів їх сплати, що позбавляє можливість суду прийняти заперечення відповідача у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Загальний розмір заборгованості у ВП № НОМЕР_4 складав 105 681,22 грн., саме така сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки сума пені не може перевищувати 100% заборгованості по сплаті аліментів, що відповідає розрахунку заборгованості станом на 31.05.2024 на момент досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів у боржника виникла по його вині та є наслідком його дій щодо ухилення від сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Відповідач у цій частині вказав, що у періоди виникнення заборгованості мав скрутне матеріальне становище, зумовлене наявністю на утриманні ще однієї дитини, кредитних зобов`язань та відсутністю доходів.

В той же час, матеріали справи містять докази на підтвердження того, що відповідач у період виникнення заборгованості набув у власність нерухоме та рухоме майно, а також є кінцевим бенефіціарним власником та керівником юридичної особи, яка має статутний капітал у розмірі 5 000 000 грн., що спростовує доводи відзиву про скрутний матеріальний стан.

Факт наявності у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. Постанова ВС від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20.

Таким чином враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , беручи до уваги, що сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, стягнення її в заявленому розмірі є непропорційним та значно перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів, а тому суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 100 відсотків заборгованості в розмірі 105 532,22 грн.

За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 105 532,22 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: