Провадження № 2/127/4895/24
10 січня 2025 рокум. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого суді Іщук Т. П.,
за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що з 20 січня 1991 року сторони у справі перебули у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 січня 2011 року. За час шлюбу придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м, житловою площею 48,9 кв.м., що підтверджується рішенням Третейського суду від 05 лютого 2007 року, яка оформлена на відповідачку. Позивач зазначає, що ця спірна квартира придбана в період шлюбу, а тому належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Проте, після розірвання шлюбу сторони у справі не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вказаної квартири. Посилаючись на норми чинного законодавства, що визначають правовий режим спільного сумісного майна подружжя, з метою захисту своїх прав просив в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на частку зазначеної квартири.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року закрите підготовче засідання.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Оськін Ю. В. не з`явились, однак останній подав заяву та просив розгляд справи провести у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, заперечень щодо заочного розгляду справи не зазначив.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що з 20 січня 1991 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 11 січня 2011 року (справа №2-8515/10)(а.с.8).
Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору від 05 лютого 2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 28 січня 2007 року нерухомого майна, а саме: квартири за АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , та визнано право власності на квартиру за АДРЕСА_1 , яка складається з: передпокою 6-1, кімнат 6-2, 6-3, 6-4, кухні 6-5, санвузла 6-6, загальною площею 82,4 кв.м., житловою -48,9 кв.м. за ОСОБА_2 (а.с.9).

Право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 16 березня 2007 року в реєстровій книзі №1786, за реєстровим №666 (а.с.10).

За висновком про вартість цієї квартири, складеним оцінювачем ТОВ «Нерухомість Дельта» ОСОБА_4 , її вартість становить 798000,00 грн(а.с.11-22).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Протилежного судом не встановлено.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Доказів, які б давали підстави стверджувати про відступлення від рівності часток, матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, а позов підлягає задоволенню. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 . Відповідно частка відповідачки теж становитиме .

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3990,00 грн.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 69-71 СК України, ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. 13, 77-79, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати:

- за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м, житловою площею 48,9 кв. м,

- за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м, житловою площею 48,9 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3990,00 грн судового збору.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: