Справа № 314/3052/24
Провадження № 2/314/189/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Вартанової Г.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 314/3052/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Ухвалою суду від 30.07.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Одночасно із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", в обґрунтування якого посилається на те, що він є одиноким батьком, який має дитину віком до чотирнадцяти років, самостійно піклується та виховує малолітню дитину, а також діє в інтересах малолітньої дитини. Крім того, позивач посилається на складне матеріальне становище, оскільки він є внутрішньо-переміщеною особою.

У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник підтримали подане клопотання, просили звільнити від сплати судового збору, на підставах, що в ньому зазначені.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи клопотання та додані до нього документи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у 2024 році, у якому було подано позовну заяву, розмір судового збору у справах цієї категорії складає 1211,20 грн.

За вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд вбачає, що дана позовна заява містить три окремі вимоги немайнового характеру (встановлення факту самостійного виховання дитини, визначення місця проживання дитини та встановлення факту відсутності участі матері у вихованні та утриманні дитини).

Таким чином, позивачем, яким заявлено три немайнові вимоги, має сплатити судовий збір окремо за кожною немайновою вимогою у сумі 1211,20 грн, на загальну суму 3633,60 грн.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його слати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналізуючи зміст цієї статті, суд приходить до висновку, що основним критерієм, на підставі якого приймається рішення про відстрочку, розстрочку сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є майновий стан платника судового збору.

При цьому, встановлено, що підстав, передбачених ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", для розстрочки чи відстрочки або звільнення від сплати судового збору за подачу до суду позовної заяви у цій справі, із наявних у цій справі матеріалів не вбачається.

Скрутне матеріальне становище це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

На підтвердження доводів щодо майнового стану мають бути надані докази про неспроможність сплатити судові витрати на момент подачі заяви, тобто довідки з УПФУ, УСЗН, ДПА за останній рік, банківські документи про відсутність на рахунку коштів.

Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" чітко визначений перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Згідно матеріалів вищезазначеної справи, ОСОБА_1 до визначеної категорії осіб не відносяться.

Частиною 4 ст. ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19.06.2001 ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v. Germany") від 11.10.2001, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v. Poland") від 26.10.2000).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19.06.2001, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20.02.2014, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26.07.2005, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v. Poland" від 26.07.2005, пункти 63-64).

В силу п. 29 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, на підтвердження скрутного матеріального стану, тобто наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, відстрочки або розстрочки сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 не надано жодного доказу.

Отже, наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи не можуть слугувати достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору або його розстрочення, оскільки не підтверджені належними доказами, зокрема, ОСОБА_1 не надано відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за звітний 2023 рік, а також довідки з УПФУ та УСЗН за останній рік, банківські документи про відсутність на рахунку коштів за 2023 рік, тощо.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне залишити клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору без задоволення.

Водночас, ОСОБА_1 роз`яснюється, що він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, про розстрочення сплати судового збору, надавши відповідні докази, які б свідчили про наявність підстав для цього.

Таким чином, враховуючи, що до заяви не додано квитанцію про сплату судового збору, позивачеві необхідно сплатити судовий збір на загальну суму 3633,60 грн та надати суду документ, що підтверджує його оплату.

Як передбачено ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог ЦПК України, її слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення зазначених вище недоліків.

У зв`язку з наведеним, залишення заяви без руху, відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий розгляд та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 177, 187 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання дитини залишити без руху.

Надати позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків, який починає рахуватися з дня отримання ним копії ухвали.

Повідомити позивачеві про необхідність усунути такі недоліки заяви, а саме сплатити судовий збір на загальну суму 3633,60 грн та надати суду документ, що підтверджує його оплату, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, про розстрочення сплати судового збору відповідно до закону.

Роз`яснити позивачеві, що у разі якщо у строк, встановлений судом, недоліки заяви не будуть усунуті, позовна заява, відповідно до вимог ч. 13 ст. 187 ЦПК України, залишається без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Свідунович

09.01.2025