САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2640/24
Провадження №2/726/13/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу № 726/2640/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином,

за участю учасників судового провадження:

представника позивача Колчанова Р.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином у якому позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та понесені витрати на адвоката у розмірі 12 000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 13.05.2024 о 15:30 в м. Чернівці вул Калиніаська, 13-Б ТЦ «Добробут», сектор № 15, наніс йому приблизно 5 ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки у різні частини тулуба та голови, чим спричинив легкі тілесні ушкодження та вироком Сагірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а тому вина останнього доведена.

Також позивач зазначає, що в результаті вчинення вказаного кримінального правопорушення йому було завдано моральної шкоди, а ОСОБА_2 несе цивільно-правову відповідальність за її завдання. Вказує, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення лікувався і у зв`язку із завданими тілесними ушкодженнями зазнав душевних страждань. Крім того, зазначає, що після лікування його життя ускладнилося в бік погіршення, порушилися життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушився звичайний життєвий ритм, а також тривалий час не міг вночі спокійно спати, це все спричинило виникнення пригніченого стану. Розмір заподіяної шкоди позивач оцінює у 50 000 грн, які вважає достатніми для загоєння отриманих душевних страждань та моральних переживань.

Також вказує про те, що поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку із розслідуванням злочину та розглядом справи у суді, а саме 30 травня 2024 року уклав із адвокатом Колчановим Р.В. договір про надання професійної правничої допомоги, у додатку № 1 до якого визначено вартість такої допомоги у розмірі 12 000 грн.

З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подано.

Вказаний вище позов ОСОБА_1 надійшов до суду засобами поштового зв`язку та отриманий судом 11.09.2024.

Згідно із даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2024, такий позов передано на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 12 вересня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23 вересня 2024 року, про що повідомлено сторони у справі.

Ухвалою суду від 23.09.2024 залишено позовну заяву без руху, у зв`язку із несплатою судового збору у справі.

25.09.2024 судом отримано заяву та квитанцію про оплату судового збору від позивача на виконання ухвали суду.

Крім того позивачем долучено ряд доказів у справі.

Судове засідання у справі призначено на 15.10.2024, про що повідомлено сторін. В подальшому судові засідання у справі неодноразово відкладалися.

Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося.

Заходів спрямованих на забезпечення позову чи доказів судом не вживалося.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колчанов Р.В. підтримав заявлені вимоги та проси суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, заперечуючи щодо їх обґрунтованості. Вказав, що ОСОБА_1 не лікувався, адже весь час перебував на роботі. Також відповідач просив врахувати, що не має змови відшкодувати заявлену шкоду, оскільки на його утриманні перебувають діти, які хворіють, а тому несе значні витрати на їх лікування. Не погодився із заявленими розміром витрат.

Заслухавши позицію сторін, їх доводи, дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Так судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.06.2024 у справі № 726/1475/24, який набрав законної сили 10.07.2024, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, вирішено питання речових доказів у справі.

Вказаним вироком суду визнано ОСОБА_2 винуватим у тому, що він 13.05.2024 о 15:30, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту, умисно, протиправно, усвідомлюючи значення своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, наніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно 5 ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки у різні частини тулуба та голови, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, відповідно до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , а також винуватість ОСОБА_2 у їх спричиненні, що визначені у вироку Садгірського районного суду м. Чернівці, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Згідно із положень п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Крім того, судом встановлено і те, що згідно із даними висновку експерта № 351 екс від 15.05.2024, отриманого у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, при проведені судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_1 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці: по передній поверхні грудної клітки зліва, по боковій поверхні тулуба справа, - які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Згідно із даних Довідки ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» № 105 від 14.05.2024 ОСОБА_1 звертався 14.05.2024 до них із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин волосистої частини голови, ПВХ, грудної клітини. Хворий від госпіталізації відмовився, був оглянутий лікарем та йому рекомендовано лікування у невропатолога за місцем проживання та КТ головного мозку (при погіршенні стану пацієнта).

Відповідно до даних Довідки лікаря травмпункту Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги № 4039 від 14.05.2024 ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою у зв`язку із забоєм грудної клітини, підшкірними гематомами та струсом головного мозку.

Відповідач долучив документи на підтвердження наявності дітей на його утриманні та проходження дітьми лікування.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як передбачено ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень та ступень їх тяжкості підтверджено вищезазначеним та дослідженим судом вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.06.2024 у справі № 726/1475/24 та додатковому доведенню не підлягає.

Тобто, доведено факту того, що протиправною поведінкою ОСОБА_2 13.05.2024 завдано позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а тому останній, відповідно до наведених положень закону має право, як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування шкоди, завданої такою протиправною поведінкою.

Законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує: стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, наявність події, що є травмуючою для позивача.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача, керуючись принципом розумності, тобто виходячи з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди, з урахуванням глибини понесених моральних страждань ОСОБА_1 та ступеня вини заподіювача шкоди, виходячи із засад виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, а з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

При цьому суд вважає, що без сумніву ОСОБА_1 переніс фізичний біль та страждання, яких останній зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пережив певні душевні хвилювання, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, що призвело до порушення нормального способу життя через спричинені тілесні ушкодження, а тому суд погоджується із тим, що позивачу було завдано моральної шкоди, однак саме розмір відшкодування у сумі 15 000,00 грн, суд вважає адекватним характеру та обсягу понесених фізичних та душевних страждань, часу та зусиллям, що необхідні для відновлення попереднього стану, наслідкам, що призвели до змін у житті позивача.

Наявність на утримання відповідача дітей, які хворіють, не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, суд погоджується із наявністю понесених позивачем витрат на правничу допомогу та знаходить правові підстави для їх стягнення із відповідача.

При цьому слід зазначити, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу, а також вказує про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частино 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження вказаних обставин суду надано Договір про надання правничої допомоги від 30 травня 2024 року, укладений між ним та адвокатом Колчановим Р.В., а також додаток № 1 до цього Договору у якому зазначено розмір винагороди у сумі 12 000 грн, а згідно із даних Довідки-рахунку адвоката Колчанова Р.В., останній вказує про те, що отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 12000 грн за надання йому правничої допомоги.

Тобто, вказані позивачем витрати на правничу допомогу документально підтверджені та доведені, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 12 000 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Визначений розмір витрат є співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача та зменшення витрат на правову допомогу.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, судом задоволено вимогу щодо стягнення моральної шкоди, за яку було сплачено судовий збір у мінімальному його розмрі, то на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений ним судовий збір у розмірі 1 211,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 16, 22, 23, 1168 Цивільного кодексу України, статтями 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 134, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять) тисяч гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев