Справа № 133/2073/24
Провадження № 22-ц/801/191/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карнаух Н. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуСправа № 133/2073/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Оніщука В.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року про повернення заяви, постановлену суддею Карнаухом Н.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинського відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення (відшкодування) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Козятинського відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення (відшкодування) моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд іншому складу суду.

У скарзі зазначає, що виконати вимоги ухвали від 01 жовтня 2024 року не є можливим через відсутність коштів та доходів в розмірі, що навіть теоретично припустив би можливість її виконання і таке виконання не було необхідним. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд. Матеріали позову містили Довідки ОК-5 за 2023 рік, що дозволяло суду встановити, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. Верховний суд в ухвалі від 31 травня 2023 року у справі №397/389/22 дійшов висновку, що встановлення майнового стану сторони встановлюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), що видається органами Пенсійного фонду України. Ухвала суду не є мотивованою. Упередженим суддею, який підлягав відводу, було порушено закон та не застосовано висновки Верховного Суду, відповідно до яких сума судового бору має бути розумною. При розгляді інших його справ адміністративний суд звільняв його від сплати судового збору.

Також ОСОБА_1 просить звернутися до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду подання щодо конституційності застосованого закону та правового акту.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Козятинського відділення поліції №2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, в якому просив:

1) визнати протиправним поширення відповідачем інформації про скоєння ним злочину (кримінального правопорушення), а таку інформацію недостовірною;

2) зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення) у такий адекватний та ефетивний спосіб:

- розмістити в газеті «РІА Козятин» на першій сторінці, об`ємом не меншим ніж формат А4, з посиланням на рішення в даній справі про те, що «Відповідач (повна назва) незаконно поширив завідомо недостовірну інформацію про його особу (ПІБ), як жителя міста Козятина, про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення); що доказів такого скоєнання у відповідача не було та не має, що таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законном», інформацію про тотожний зміст розмістити на усіх сторінках місцевих інтерент-груп, таких, як Фейсбук: «Підслухано Козятин», «Козятин Молодий», «РІА Козятин»;

- надіслати усім органам та установам, яким було поширено інформацію про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення) інформацію за підписом керівника відповідача про те, що він у раніше поданих запитах та листах з вказівкою про таку недостовірну інформацію, міститься відповідно до рішення суду в даній справі недостовірна інформація про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення), що доказів такого скоєння у відповідача не було і немає, а таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законном;

- розмістити на стенді, де висіло орієнтування відповідача з недостовірною інформацією про нього, статтю з посиланням на рішення в даній справі за підписом начальника відповідача про те, що «Відповідач (повна назва) незаконно поширив завідомо недостовірну інформацію про його особу (ПІБ), як жителя міста Козятина, про те, що він скоїв злочин (кримінальне правопорушення); що доказів такого скоєнання у відповідача не було та не має, що таким поширенням було безпідставно порушено немайнові його права честь, гідність та ділову репутацію, як охоронювані законном», до моменту появи обвинувального вироку відносно нього або його смерті;

3) зобов`язати відповідача принести публічне вибачення перед ним за порушення його немайнових прав поширенням недостовірної інформації про скоєння ніби ним кримінального правопорушення (злочину), яке опублікувати на першій сторінці газети «РІА Козятин», розміром не меншим площі листа А4;

4) зобов`язати відповідача знищити всю недостовірну інформацію про скоєння ним злочину (наявну та направлену іншим органам та установам) з будь-яких джерел та носіїв, та заборонити оприлюднення та використання такої недостовірної інформації, вилучивши її у адресантів, якими вона була поширена та знищивши;

5) заборонити відповідачу вчиняти дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію, що виражається в розповсюджені недостовірної інформації про нього;

6) стягнути з державного бюджету на його користь 10 000 000 грн у відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі доказів майнового стану, що містяться в матеріалах позову, оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків його річних доходів (а.с. т.101-118 т.1).

Вимоги до позовної зави викладено у статті 175 ЦПК України.

Перелік документів, які додаються до позовної заяви, наведений у статті 177 ЦПК України.

Так, частиною третьою статті 177 ЦПК України визначено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, тощо.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як зазначено в ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини другої вказаної статті, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Після задоволення відводів ОСОБА_1 , справу було передано на розгляд Калинівського районного суду Вінницької області і, відповідно до останнього протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2024 року, справу передано на розгляд судді Карнауху Н.П. (а.с.207 т.1).

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2024 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, а позовну заяву - без руху.

Надано заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що у разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Роз`яснено, що ухвала суду щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку (а.с.208-211 т.1).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд першої інстанції виходив з того, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами. За результатами аналізу клопотань ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору судом не встановлено відомостей, які можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки надана позивачем інформація та матеріали не повною мірою характеризують його майновий стан і не вказують на наявність обставин, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення заявника від сплати судового збору. Суд вважав, що долучені позивачем до клопотань відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за 2023 рік та інші документи не підтверджують неможливість сплати ОСОБА_1 судового збору та не вказують на відсутність у нього коштів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за подання позовної заяви підлягає до сплати судовий збір:

- за п`ять самостійних вимог немайнового характеру в загальному розмірі 6056 грн (1 211,20 грн * 5);

- за позовну вимогу майнового характеру, з урахуванням заявленої ціни позову, у розмірі 150 000 грн (10 000 000 грн х 1,5 відсотка ціни позову).

Враховуючи подання процесуальних документів в електронній формі, та положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд зазначив, що за подання позовної заяви підлягає до сплати судовий збір в розмірі 124 844,80 грн (з урахуванням коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Ухвалу про залишення позову без руху доставлено на електронну адресу ОСОБА_1 03 жовтня 2024 року (а.с.213 т.1).

07 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він:

- заявив вимогу про заявлення суддею Карнаухом Н.П. самовідводу на виконання Бангалорських принципів;

- заявив відвід судді Карнауху Н.П., у разі невиконання ним вказаного обов`язку про самовідвід;

- просив заяву про вирішення даного відводу розглянути до моменту розгляду даної заяви;

- відкрити провадження по справі, уважно дослідивши документи справи та даної заяви, звільнивши його від сплати судового збору, як це прецедентно зробив вищестоящий суд на тих же підставах у іншій справі (якщо не переконливо чи сумнівно, то витребувати матеріали вказаної справи у Верховного Суду або зробити запит відповідних для з`ясування вказаних вище обставин та їх достовірності);

- використати вказану вищу ухвалу судді від 01 жовтня 2024 року, як доказ по справі на підтвердження обставин позову (вплив дискредитації на його авторитет, повагу, повадження тощо) та викликати суддю Карнауха Н.П. по вказаній судовій справі в якості свідка, що (а.с.214-216 т.1).

В обґрунтування заяви зазначено, що переконання судді, що у клопотанні про звільнення від сплати судового збору та долучених документах не наведено достатніх, належних та допустимих доказів того, що на момент подачі позову у нього відсутні кошти для сплати судового збору є помилковим та невірним, і зумовлений відсутністю досвіду та стажу судді на займаній посаді. Наданих відомостей про доходи органу податкової служби та інших довідок з огляду на їх зміст достатньо для того, щоб зробити висновок про відсутність коштів для сплати судового збору. Відомості про доходи було подано з попередньо поданою заявою від 23 вересня 2024 року. Матеріали позову містили довідки ОК-5 за 2023 рік, що дозволяло суду встановити, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. Верховний суд в ухвалі від 31 травня 2023 року у справі №397/389/22 дійшов висновку, що встановлення майнового стану сторони встановлюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), що видається органами Пенсійного фонду України. Документи персонального та ділового характеру він не бажав поширювати ні перед судом, ні перед учасниками процесу, і ніколи цього не робив, однак вимушений в даному випадку це зробити. Оскільки наявні перешкоди у доступі до правосуддя, скаргу до ВРП він подавати не буде, так як впевнений у виправлені порушень закону та усуненні перешкод до правосуддя іншими суддями, що будуть розглядати заяву про відвід або самим суддею, що виконає обов`язок про самовідвід.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 від 07 жовтня 2024 року про відвід судді Карнауха Н.П. від розгляду його позовної заяви у даній справі визнано необґрунтованою. Передано заяву на розгляд іншого судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї документами (а.с.230-232 т.1).

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що станом на 24 жовтня 2024 року до суду не надходило відомостей про виконання вищевказаної ухвали від 01 жовтня 2024 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 та усунення її недоліків щодо сплати судового збору у загальному розмірі 124 844,80 грн, а також щодо подання апеляційної скарги на вказану ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тобто, підставою повернення позовної заяви ОСОБА_1 стала несплата ним судового збору, і такий висновок суду першої інстанції зроблений з урахуванням обставин даної справи.

Встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору на підставі довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу.

Згідно з частиною третьою статті 177 ЦПК України, заява позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору подається разом із позовною заявою, що і було зроблено ОСОБА_1 ..

Додана до позову заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору була предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга вказаної статті).

Тобто, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком, який, вирішуючи таке питання, враховує майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, згадана довідка (форми ОК-5), яка у даному випадку підтверджує суму заробітку для нарахування пенсії, є підставою для розгляду питання про звільнення від сплати судового збору, і не є безумовною підставою звільнення від його сплати.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Таких доказів ОСОБА_1 разом з клопотанням надано не було.

Не знайшовши підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції надав ОСОБА_1 строк для сплати судового збору.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до наведених вище положень ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 мав право просити суд відстрочити, розстрочити сплату судового збору або зменшити розмір судового збору, однак, цього не клопотав.

Надавати оцінку решті доказам, про які зазначає ОСОБА_1 , і які були надані ним до заяви від 07 жовтня 2024 року, у суду першої інстанції не було, оскільки питання щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору було вирішено судом в ухвалі від 01 жовтня 2024 року на підставі поданих ним доказів.

Тому вимога ОСОБА_1 про дослідження документів справи та поданої ним заяви із звільненням його від сплати судового збору не ґрунтується на вимогах закону і не може розцінюватися як клопотання про звільнення його від сплати судового збору в розумінні наведених вище норм закону.

Як правильно зазначив суд, судовий збір це стримуючий механізм для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Отже, ОСОБА_1 , знаючи ставки судового збору (Закон України «Про судовий збір»), має право регулювати розмір свої вимог, з врахуванням ставок судового збору, тобто сам оцінити свої можливості сплати судового збору відповідно до своїх вимог.

Посилання ОСОБА_1 на судові рішення в інших справах, ухвалені при розгляді питань про звільнення від сплати судового збору, не беруться апеляційним судом до уваги, так як вони ухваленні у справах за інших обставин та не є обов`язковими до застосування.

Оскільки визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану, суд першої інстанції правомірно, з наведенням відповідних мотивів, відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та надав строк для сплати судового збору.

Необхідність сплати судових витрат не може визнаватися обмеженням права доступу до суду, оскільки, за змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу. Так, згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Враховуючи те, що заявником у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу через їх необґрунтованість, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає залишенню без змін.

Підстав для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду подання щодо конституційності застосованого закону, про що просить скаржник не має, оскільки умови, визначені ч. 6 ст. 10 ЦПК України для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, відсутні.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Оніщук

Т.М. Шемета