Справа № 146/561/21
Провадження № 22-ц/801/232/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О.В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 рокуСправа № 146/561/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 146/561/21 за заявою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та вчинити дію,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року про повернення заяви, постановлену у складі судді Пилипчука О.В.,

встановив:

В листопаді 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та вчинити дію.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності та вчинити дію - повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява не підписана особою, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання по відкриття провадження.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що заява яка була подана до суду підписана в двох місцях, що суд першої інстанції постановлячи оскаржувану ухвалу не врахував.

Суд першої інстанції не врахував відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України постанови ВС від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18, від 11,09,2024 у справі № 930/191/22.

Наведене в ухвалі суду першої інстанції свідчить про допущення формалізму і непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Статтею 185 ЦПК України врегульовано питання щодо підстав залишення позовної заяви без руху та повернення заяви.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 3 ЦПК України верховенство права є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація є гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що: заява не підписана заявником , зокрема відсутній підпис під текстом заяви, що є порушенням пункту 5.22 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2020), згідно якого підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Така позиція суду узгоджується із судовою практикою ВС, наведеною, зокрема, в ухвалах від 6.09.2022 у справі № 128/905/22, від 09.01.2023 у справі № 127/8793/22, від 23.01.2023 у справі № 128/905/22, від 09.02.2023 у справі № 128/2721/21, від 09.02.2023 у справі № 128/2655/23, від 09.05.2023 у справі № 128/454/23, в яких суд касаційної інстанції неодноразово викладав висновок про визнання неподаними та повернення заявнику касаційної скарги, у зв`язку з тим, що касаційна скарга не підписана заявником - не містить його підпису під текстом касаційної скарги або під відміткою про наявність додатків. Наявний запис у лівому верхньому куті титульної сторінки касаційної скарги за своєю суттю є візуванням документів, а не їх підписанням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви з огляду на таке.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (частина друга статті 175 ЦПК України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 185 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частини друга, третя статті 185 ЦПК України).

Колегія суддів зазнає, що на аркуші першому справи знаходиться копія заяви, з якої вбачається, що в лівому верхньому куті під прізвищем позивача міститься рукописний підпис, також на другому аркуші заяви міститься рукописний підпис.

Норми ЦПК не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом надавати суду доказ автентичності власного підпису, який міститься в такому документі.

Вказуючи в ухвалі, що підпис у лівому куті документа є його візуванням, суд першої інстанції не звернув уваги, що за своїм змістом «візування» це підписання документа посадовою особою для засвідчення погодження з його змістом або для зобов`язання всіх, кому він адресований, виконувати викладене в ньому. Тобто, візування і є підписом, що засвідчує погодження із змістом документу.

Згідно із практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У постанові ВС від 26.10.2022 у справі № 120/11814/21-а зазначено, що підпис на апеляційній скарзі у лівому верхньому куті першої сторінки під прізвищем позивача є належним, тому відсутні підстави для повернення апеляційної скарги через те, що вона не підписана.

У постанові ВС від 8.06.2023 у справі № 120/5397/22 зазначено про те, що в матеріалах справи наявний екземпляр апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2022, яка в лівому верхньому куті першої сторінки під прізвищем позивача (ОСОБА_1) містить рукописний підпис. Аналогічний підпис міститься на позовній заяві та касаційній скарзі позивача. Таким чином, в розпорядженні суду апеляційної інстанції були наявні екземпляри позовної заяви та апеляційної скарги з рукописним підписом особи, яка її подала. За таких обставин відсутні підстави вважати, що до суду апеляційної інстанції була подана апеляційна скарги, яка не була підписана, особою, що її подала, а тому суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 17.05.2023 у справі №120/2366/22-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Крім цього, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що вимоги до процесуальних документів, у тому числі письмових заяв учасників справи, визначає процесуальний закон, а не затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики Національний стандарт України, який поширюється виключно на організаційно-розпорядчі документи. Інакше кажучи, ДСТУ 4163-2020, прийнятий на заміну ДСТУ 4163-2003, як і останній, на письмові заяви учасників справи не поширюється (постанова ВП ВС від 4.07.2023 у справі № 233/4365/18).

У разі, якщо у суду першої інстанції виникли сумніви щодо того чи підписана заява дійсно ОСОБА_1 , а не іншою особою, суд першої інстанції мав повноваження залишити заяву без руху для перевірки волі особи на подання заяви.

У рішенні від 8.12.2016 у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4.11.1950, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17.01.2012 у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).

Згідно із практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала від 19 листопада.2024 підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун