Справа №591/7971/24
Провадження № 2/591/1473/24
У Х В А Л А

13 січня 2024 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ященка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу №591/7971/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває зазначена справа.

Позивач просить:

1) стягнути з Міністерства оборони України на його користь втрачений внаслідок зменшення професійної працездатності заробіток (дохід) за період з 26 січня по 31 липня 2024 р. в розмірі 94 690,32 грн.;

2) стягувати, починаючи з 1 серпня 2024 року, щомісячно безстроково по 16000 гривень з Міністерства оборони України на його користь у рахунок відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності;

3) зобов`язати Міністерство оборони України проводити перерахунок та виплату стягнутих на його користь коштів при підвищенні розміру мінімальної заробітної плати;

4) відшкодувати на його користь понесені додаткові витрати, пов`язані із проведеними медичними обстеженнями, лікуваннями у сумі 8 092,48 грн.

Представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що даний спір є публічно-правовим, тому його розгляд відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Посилаючись на положення ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначає, що у спірних правовідносинах Міноборони наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації заявником гарантій, визначених вказаним законом, тобто внаслідок проходження позивачем публічної служби.

У поданих запереченнях з приводу заявленого клопотання позивач вказував, що позивач не звертався з позовом щодо можливості реалізації права на соціальну гарантію щодо отримання ним соціальних виплат як військовослужбовцю та спір виник не у зв`язку з пораненням позивача. Правовідносини між сторонами не стосуються проходження позивачем публічної служби, а виникли з деліктного зобов`язання внаслідок завдання шкоди.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти заявленого клопотання.

У судове засідання представник відповідача та третя особа не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У заяві про закриття провадження представник відповідача просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства

Відповідно до п. 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України.

На переконання суду зазначений спір не пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються проходження позивачем публічної служби та звільнення з неї, що було б підставою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що під час проходження військової служби з боку іншого військовослужбовця ОСОБА_2 йому були заподіяні тілесні ушкодження. ОСОБА_2 вироком суду було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України. За твердженням позивача отримана внаслідок дій ОСОБА_2 травма завдала істотної шкоди здоров`ю позивача, було встановлено причинний зв`язок між травмою та проходженням військової служби, позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Позивач в обгрунтування вимог посилається на положення Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача не є публічно-правовими, а тому не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Безпідставним є посилання відповідача на положення ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивач не ставить питання щодо виплати йому допомоги в порядку, визначеному цим законом.

Враховуючи викладене, даний спір не містить ознак публічно-правового, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 13.01.2025.

Суддя О.О. Ніколаєнко