Справа № 2-5667/08
Номер провадження № 6/521/67/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким,

що не підлягає виконанню

08 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді Шевчук Н.О.

секретаря судового засідання Жекової А.О.

за участі представників учасників, учасників справи:

від ОСОБА_1 - особисто;

від Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- не з`явився;

від ОСОБА_2 не з`явилася;

від Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в приміщенні Малиновського районного суду міста Одеси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі 2-5667/08 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа № 2-5667/08 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Так, у грудні 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси із заявою про визнання виконавчого листа №2-5667 від 03.02.2009 року таким, що не підлягає виконанню.

Зокрема, за доводами заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник вказав, що 10.12.2008 року судом ухвалено заочне рішення суду, яким позовну заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено у повному обсязі, стягнуто на користь позивача солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 66042 грн. 19 коп.

Як вказано заявником, підставою ухвалення даного рішення був кредитний договір ODH0A00001496 від 31.07.2006 року, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 19062 дол. США на строк до 28.07.2011 року, забезпечений договором поруки, укладений між Банком та ОСОБА_2 та договором застави автомобіля «Мерседес Бенц 1998 року, державний номер НОМЕР_1 .

Також заявник зауважив, що на виконання вказаного рішення суду 03.02.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-5667, який подано на примусове виконання до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ та відкрито виконавче провадження № 16973345, яке було завершене 24.06.2010 року, згідно п.4 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, як наголошено заявником, в рамках даного виконавчого провадження накладено арешт 07.02.2018 року, відповідно постанови 16973345 від 22.01.2018 року на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

В подальшому, як вказав заявник, 01.03.2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось із позовом до Березівського районного суду Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ODH0A00001496 від 31.07.2006 року у розмірі 111 898,55 доларів США еквівалент 3 000 000,13 гривень, а саме: 13 458,51 доларів США заборгованості за кредитом; 21 611 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 692 доларів США заборгованості з комісії; 75 136,58 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року позовну заяву задоволено: суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Банка заборгованість у розмірі 111 898,55 доларів США еквівалент 3 000 000,13 гривень і судові витрати у розмірі 45 000 гривень.

Заявник зазначив, що 26.04.2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Одеським апеляційним судом вказане вище рішення Березівського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року скасовано, ухвалено нове рішення суду, яким відмовлено Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» у позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.07.2006 року і договором поруки від 31.07.2006 року, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 року рішення Одеського апеляційного суду залишено без змін.

Окрім цього, заявник наголосив, що також судами встановлено та відображено в рішенні, що 21.03.2016 року у заявника поза межами виконавчого провадження вилучено транспортний засіб, який був предметом застави з метою погашення заборгованості по кредиту. На момент ухвалення судового рішення автомобіль перебував у власності Банку. Тож, Банк відповідно до ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» задовольнив свої вимоги через предмет застави, на яке набув право власності.

Окрім того, заявник вказав, що відповідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 2-5667, що виданий на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 року не може бути поданий до примусового виконання, у зв`язку із закінченням строків для його повторного пред`явлення. Проте, за доводами заявника, чинний арешт, накладений на виконання даного виконавчого листа є забезпеченням примусового виконання саме виконавчого листа № 2-5667, що виданий на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03.02.2009 року.

За таких підстав заявник, посилаючись на вимоги ст. 432 ЦПК України, вважає, що станом на сьогодні Банк втратив право вимоги до ОСОБА_1 по виконавчому листу № 2-5667, що виданий на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03.02.2009 року, тож даний виконавчий лист не підлягає виконанню.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 30.12.2024 року у справі №2-5667/08 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 та призначено дату розгляду заяви в судовому засіданні. Також вказаною ухвалою з архіву Малиновського районного суду міста Одеси витребувано справу №2-5667/08.

В судовому засіданні заявник підтримав свої доводи та вимоги, з мотивів, викладених письмово у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представники інших учасників справи до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Дослідивши матеріали заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, матеріали справи №2-5667/08, які надійшли з архіву Малиновського районного суду міста Одеси, суд приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як встановлено судом, відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.12.2008 року у справі №2-5667/08, у 2008 році ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 предметом якого були стягнення заборгованості по прострочених відсотках, простроченій частині кредиту та пені у розмірі 13645, 08 доларів США за курсом 4, 84 грн., що в еквіваленті складало 66042, 19 грн.

Доказів оскарження вказаного рішення, перегляду його за заявою відповідача матеріали справи не містять.

На виконання зазначеного рішення, що не заперечується ані заявником, ані іншими учасниками справи, Малиновським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист №2-5667 від 03.02.2009 року, що підтверджується також відповіддю Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.12.2020 року №40206.

В подальшому, як встановлено судом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.11.2024 року №405106594, 10.02.2010 року постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА187962 та 22.01.2018 року постановою про арешт майна боржника №16973345, було накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

В той же час, судом також встановлено, що у 2016 році Банк знову звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якому, посилаючись на умови укладення між ним та позичальником кредитного договору, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19062,00 доларів США на термін до 28.07.2011 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором просив суд стягнути з позичальника та поручителя в судовому порядку 13458,51 доларів США заборгованість за кредитом; 21611,46 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1692,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 81783,55 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

За наслідками розгляду справи, рішенням Березівського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року позовну заяву задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Банка заборгованість у розмірі 111 898,55 доларів США еквівалент 3 000 000,13 грн. і судові витрати у розмірі 45 000 грн.

Проте, 26.04.2018 року постановою Одеського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Березівського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року скасовано, ухвалено нове рішення суду, яким відмовлено Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» у позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.07.2006 року і договором поруки від 31.07.2006 року, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 року рішення Одеського апеляційного суду залишено без змін.

Як вбачається з відповіді Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.12.2020 року №40206, згідно відомостей АСВП, станом на 24.12.2020 рік, на примусовому виконанні в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчі документи де боржником зазначений - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 не перебувають.

Згідно відомостей АСВП, на примусовому виконанні у Першому Малиновському ВДВС Одеського МУЮ перебувало виконавче провадженні № 16973345 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5667 виданого 03.02.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» в особі філії «Южне ГРУ» грошової суми у розмірі 66761,27 грн. Виконавче провадження № 16973345 було завершено 24.06.2010 року згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином судом встановлено, що виконавче провадження № 16973345 було завершено 24.06.2010 року згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» на теперішній час, а не закінчене у зв`язку із виконанням боржником обов`язку по сплаті заборгованості.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 61-1592св17, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зі змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року, вбачається, що наведені в ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З п. 5, 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами 2, 3 вказаної ст. Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених п.п. 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Верховного Суду від 09.09.2021 року по справі №824/67/20 передбачено, що державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01.07.2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Отже, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Крім того, Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 , викладені у заяві про визнання виконавчого листа таким, що підлягає виконанню не потребують задоволення, оскільки виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, виконавче провадження є припиненим, а не закінченим, виконавчий лист не повернуто виконавцем як виконаний до матеріалів справи №2-5667/08, заявником не надано відповідних належних доказів суду, що заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.12.2008 року ним виконане, тобто, заявником не доведено, що обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим за вказаним рішенням, яке, в тому числі і за твердженням заявника набуло законної сили, ним не оскаржене, за заявою про перегляд заочного рішення не скасоване.

При цьому, самим заявником в судовому засіданні підтверджено суду, що будь-яких клопотань з метою встановлення відсутності у нього зобов`язань перед Банком ним до суду не заявлялося.

Окрім того, судом встановлено, що заявником помилково ототожнюються результати судових розглядів у справах №2-5667/08, за рішенням у якій видано виконавчий лист, де предметом спору було: стягнення заборгованості по прострочених відсотках, простроченій частині кредиту та пені у розмірі 13645, 08 доларів США за курсом 4, 84 грн., що в еквіваленті складало 66042, 19 грн. та у справі №494/308/16-ц, де предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором ODH0A00001496 від 31.07.2006 року у розмірі 111 898,55 доларів США еквівалент 3 000 000,13 гривень, а саме: 13 458,51 доларів США заборгованості за кредитом; 21 611 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 692 доларів США заборгованості з комісії; 75 136,58 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, оскільки такі предмети спорів є різними за своєю суттю, розміром заборгованості, з огляду на що, обставини, встановлені рішеннями судів у справі №494/308/16-ц не є нововиявленими обставинами у розрізі справи №2-5667/08.

Відтак, враховуючи наведені та встановлені судом обставини, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про визнання виконавчого листа №2-5667 від 03.02.2009 року таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.12.2024 року вх№76041 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі 2-5667/08 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено, підписано та проголошено в судовому засіданні 08.01.2025 року.

Суддя Н.О. Шевчук