УХВАЛА

10 січня 2025 року

м. Київ

справа № 482/273/17

провадження № 61-17273ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан.

Новоодеський районний суд Миколаївської області рішенням від 15 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

Не погодившись з рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Миколаївський районний суд постановою від 03 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року залишив без змін.

Не погодившись з рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року та постановою Миколаївського районного суду від 03 грудня 2018 року, ОСОБА_2 оскаржив їх в касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 30 червня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-450св19).

Миколаївський районний суд постановою від 25 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2018 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Усунув перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язав ОСОБА_1 демонтувати за її власний рахунок будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, які розташовані на місці прохідної

літ. «О-1» та кам`яної огорожі № 1-3, за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про приведення прохідної літ. «О-1» та кам`яної огорожі № 1-4 у той стан, в якому вони були до будівництва, у тих же розмірах, відповідно до даних технічної документації БТІ.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 25 листопада 2024 року.

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Підстав для залишення касаційних скарг без руху, повернення чи відмови

у відкритті касаційного провадження немає.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається:

- на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);

- на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання мотивоване тим, що Миколаївський районний суд постановою

від 25 листопада 2024 року, зокрема зобов`язав ОСОБА_1 демонтувати за її власний рахунок будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, які розташовані на місці прохідної літ. «О-1» та кам`яної огорожі № 1-3, за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, виконання постанови апеляційного суду призведе до незворотних процесів, а саме - до безпідставного демонтажу за власний рахунок відповідачки будівель пункту технічного обслуговування автомобілів, які належать останній на праві приватної власності, придбані нею законно та перебувають на належній відповідачці земельній ділянці. Поворот виконання у даному випадку буде неможливий і права відповідачки будуть порушені без можливості їх відновлення навіть у разі задоволення цієї касаційної скарги, при цьому такий демонтаж об`єктів нерухомості відповідачки жодним чином не поновить будь-яких прав позивача, який не мав і не має на цьому місці будь-яких об`єктів нерухомості у своїй власності. Також позивач не мав і не має за вказаною адресою будь-яких речових прав на земельну ділянку.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи клопотання про зупинення виконання судових рішень, суд виходить з того, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Клопотання/заява про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами (зокрема,

у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови). У клопотанні особа повинна навести обґрунтування своїх вимог та довести, що захист її прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункт 55), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у більшості правових систем існують процедури зупинення або відстрочення виконання рішення; зупинення або відстрочення є, безперечно, необхідними в деяких випадках.

Доводи клопотання ОСОБА_1 не свідчать про необхідність зупинення виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року, оскільки в обґрунтування наведених у клопотанні обставин заявниця не надала доказів вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваних судових рішень, зокрема доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень (копія постанови про відкриття виконавчого провадження), а відтак наразі не доведено реальність настання обставин, на які вона посилається.

Ураховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання ОСОБА_1

про зупинення виконання постанови Миколаївського апеляційного суду

від 25 листопада 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку необхідно відмовити.

Суд звертає увагу заявниці, що у разі вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваних судових рішень, заявниця не позбавлена права повторно звернутися із заявою (клопотанням) про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, з наведенням обґрунтування вищевказаними доказами.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Новоодеського районного суду Миколаївської області цивільну справу № 482/273/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном та покладення обов`язку щодо приведення майна в попередній стан.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1

про зупинення виконання постанови Миколаївського апеляційного суду

від 25 листопада 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк