Провадження №-о/522/7/25
Справа №522/125/25-Е
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді: Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси 03.01.2025 надійшла заява через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, яким просить вжити на шість місяців наступні заходи:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше ніж 500 метрів до місця проживання, роботи та інших місця частого відвідування заявницею з сином ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з заявницею чи їх сином через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що з 19.02.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У них є спільна дитини ОСОБА_4 , 2022 року народження. 12.11.2024 ОСОБА_2 вчинив щодо заявниці акт насильства, який супроводжувався побиттям. У зв`язку з чим вона звернулася до поліції та провела судово-медичну експертизу. Раніше, у грудні 2022 року ОСОБА_2 вчинив злочин стосовно їх спільного сина ОСОБА_5 . Він неодноразово вдарив дитину об ліжко, внаслідок чого у дитини діагностували три крововиливи у мозок. Син перебував у реанімації, а потім у відділенні нейрохірургії Одеської обласної дитячої лікарні. ОСОБА_2 погрожував заявниці фізичною розправою, у зв`язку з чим вона не зверталася до правоохоронних органів. Систематичне насильство з боку ОСОБА_2 створює реальну загрозу життю та здоров`ю заявниці та її сину, у зв`язку з чим необхідним є видача обмежувального припису.

Матеріали заяви передані головуючому судді наступного робочого дня 06.01.2025.

Ухвалою суду від 06.01.2025 провадження у справі відкрите, призначене судове засідання на 07.01.2025.

У судове засідання 07.01.2025 учасники справи не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду всіма можливими способами, зокрема, в телефонному режимі, про що свідчать телефонограми. ОСОБА_2 вказав, що немає змоги прибути до судового засідання. Будь-яких клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 07.01.2025 визнано явку заявника ОСОБА_1 обов`язковою, судове засідання призначене на 07.01.2025 відкладено до 10.01.2025.

У судове засідання 10.01.2025 учасники справи не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду всіма можливими способами, зокрема, в телефонному режимі, про що свідчать телефонограми.

ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали про явку у судове засідання, натомість звернулася до суду 08.01.2025 з заявою про розгляд справи за її відсутності, оскільки її малолітня дитина наразі хворіє і залишити дитину заявниця не може.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.2).

Згідно договору оренди квартири від 12.12.2024 ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_2 (а.с.4, 5).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту серії НОМЕР_3 (а.с.7 на звороті).

З акту судового-медичного дослідження (обстеження) №1777/148 від 20.11.2024 вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці на лівому передпліччі, на лівому стегні, в проекції лівого колінного суглобу, в проекції правого колінного суглобу. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів). Індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень слід вважати, що синці виникли приблизно 7-9 діб до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 12.11.2024 (а.с.12).

Разом з тим, доводи заявниці про звернення нею в поліції не підтверджуються матеріалами справи.

Натомість судом перевірено Єдиний державний реєстр судових рішень та виявлено, що Приморським районним судом м. Одеси постановою від 09.12.2024 у справі №522/21568/24 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173/2 КУпАП, у якій вказано, що 12.11.2024 ОСОБА_2 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою, кидався в бійку відносно матері дружини ОСОБА_7 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру (а.с.27-28).

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7054 нейрохірургічного відділення Одеської обласної дитячої клінічної лікарні вказано, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 25.12.2022 по 09.01.2023 знаходився на лікуванні в ООДКЛ та встановлено заключений діагноз: спонтанний нетравматичний субарахноїдальний крововилив. Хронічний субдуральний крововилив скроневої та лобової областей зліва. Симптоматична епілепсія. Артеріовенозна мальформація головного мозку? У анамнезі захворювання вказано, що факт травми у дитини батьки заперечують (а.с.13).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22).

Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Проте, постанов суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності, суду не надано.

Про те, що дитина сторін потрапила в лікарню у 2022 році, у зв`язку з домашнім насильство не свідчить жодний доказ. Виписка про яку вказано вище, свідчить про те, що батьки заперечували факт травми. А зазначення заявниці про те, що вона не зверталася до правоохоронних органів через погрози нічим не підтвердженні.

В реєстрі судових рішень виявлено лише постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства лише щодо матері заявниці ОСОБА_7 .

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів 12.11.2024 не підтверджується матеріалами справи. В акті судово-медичного дослідження вказано про наявність у заявниці синців, проте про джерело синців зазначено лише зі слів заявниці, тобто такий акт не свідчить про те, що синці у ОСОБА_1 виникли внаслідок домашнього насильства з боку ОСОБА_2 .

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані.

Крім того, суд враховує, що заявниця додала до заяви договір оренди за яким ОСОБА_2 з 12.11.2024 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , а тому не проживає з заявницею.

Суд враховує відсутність ризиків, адже конфліктна ситуація на яку посилається заявниця виникла 12.11.2024, заявниця звернувся до суду 03.01.2025 не вказуючи, що на сьогоднішній день існує загроза її безпеці чи життю, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 більше не проживає разом з нею, з огляду на поданий договір оренди.

За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, оскільки заявником належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо обмежувального припису, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторного звернення до суду за наявності відповідних правових підстав та у разі їх доведення належними і допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 263-265, 294, 350-6, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ), за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 10 січня 2025 року.

Суддя В.Я. Бондар