Справа № 369/7025/24
Провадження № 2-о/369/97/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2025 м. Київ

Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

присяжних Шупик В.М., Семенова-Панченко О.Ю.

секретаря Осіпова В.І., Гуленко Я.Є.

за участі

представника заявник Шарко Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання особи недієздатної, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки. Свої вимоги заявник мотивує тим, що він є батьком ОСОБА_3 , 1996 року народження. Проживають разом в АДРЕСА_1 . Сину встановлена інвалідність ІІ групи з 01 квітня 2024 року й довічно. Його син страждає на тяжке хронічне психічне захворювання. Внаслідок хронічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у зв`язку з цим може бути визнаний недієздатним. Вказав, що він постійно опікується сином, несе витрати на його утримання та лікування, має добре здоров`я, створив для нього всі умови, тому може бути призначений опікуном.

Заявник просить суд:

визнати недієздатним громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване згідно із довідкою ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ;

встановити над громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване згідно із довідкою ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , опіку та призначити його опікуном ОСОБА_2 на підставі подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Білогородської сільської ради;

встановити строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним тривалістю у два роки з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

21 травня 2024 року представник заявника подав заяву на виконання ухвали суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

10 вересня 2024 року представник заявника подав суду докази на підтвердження доводів щодо наявності психічного захворювання у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2024 року призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: Чи хворіє ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на психічну, неврологічну хворобу? Чи розуміє ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значення своїх дій та чи може ними керувати? Чи може ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати пояснення по заяві особисто в суді? Чи потребує ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійної опіки чи піклування?

21 січня 2025 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №543-ц КНП КОР «ОПНМО».

У судовому засіданні представник заявника - адвокат Шарко Д.Р. подану заяву підтримав. Просив суд задоволити подану заяву.

У судове засідання представник ОСОБА_3 , 1996 року народження, не з`явилась. Подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, подану заяву підтримала.

У судове засідання представник виконавчого комітету Білогородської сільської ради Київської області не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходили. За весь час розгляду жодних заяв не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, документи, на підставі яких заінтересованою особою було прийнято рішення про рекомендацію призначення опікуном, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявника підлягають до задоволення частков з наступних підстав.

За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. (ч. 1ст. 293 ЦПК України)

Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (серія НОМЕР_1 , видане Нягань г/о ЗАГС Тюменської області).

Інших близьких родичів судом не встановлено та представником заявника не повідомлено, в тому числі про мати, наявність рідних братів чи сестер.

З 28 серпня 2023 року ОСОБА_6 , 1996 року народження, взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, за адресою: Київська область, Бучанський район, с.Гореничі, лінія А-САД.ТОВ.«Воїн-1», 351.

З 21 вересня 2023 року ОСОБА_2 , 1966 року народження, взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, за адресою: Київська область, Бучанський район, с.Гореничі, лінія А-САД.ТОВ.«Воїн-1», 351.

Надано також суду договір оренди вищевказаного будинку, укладений 07 серпня 2023 року ОСОБА_7 щодо проживання там: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На час розгляду справи ОСОБА_6 , 1996 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має інвалідність ІІ групи, має обмеження у трудовій діяльності - проста фізична праця, що підтверджено довідкою МСЕК №629837 від 11 травня 2022 року та медичною документацією.

Згідно довідки №1102283 від 22 квітня 2024 року ОСОБА_2 , 1996 року народження, встановлена ІІ група інвалідності з 01 квітня 2024 року - довічно, загальне захворювання; характер праці - стимулююча працетерапія в домашніх умовах.

З пояснень представника заявника не можливо визначити де і з ким проживає ОСОБА_6 , його умови проживання, хто ним опікується, матеріально забезпечує, наявність чи відсутність близьких родичів.

Відповідно до ч. 3ст. 12ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Висновком судово-психіатричного експерта № 543-ц/ від 25 грудня 2024 року, проведеного КНП КОР «ОПНМО» встановлено, що у ОСОБА_2 виявлені розлади мислення (зісковзування), емоцій (неадекватний, емоційні прояви сплощені, монотонні), вольові порушення (імпульсивність) на фоні формального контакту, аутичності, малодоступності в своїх переживаннях та порушення критичних здібностей. Активної продуктивності симптоматики (маячіння, галюцинацій) не виявлено. Стан його можна кваліфікувати як неповну ремісію. Отже, підекспертний, згідно амнестичних даних та даних теперішнього огляду, хворіє на шизофренію, стан неповної ремісії. Ступінь та характер психічних розладів у підекспертного такий, що він в даний час не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, враховуючи, що особа хоч і хворіє на шизофренію, але перебуває в стані неповної ремісії, пояснення представника - адвоката Шарко Д.Р., надані в судовому засіданні, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення вимог про визнання ОСОБА_3 , 1996 року народження, недієздатним. Разом з тим, у висновку експертів вказується про психічну хворобу підекспертного, що має негативні наслідки, наявність кримінальних проваджень, тому суд вважає за доцільне для забезпечення прав хворої особи, визнати ОСОБА_4 , 1996 року народження, обмежено дієздатним.

Відповідно до ст. 37 ЦК України правовими наслідками визнання особи обмежено дієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно правочину, лише дрібні побутові. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її піклувальник.

Отже призначення піклувальника у разі визнання особи обмежено дієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи таку особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи обмежено дієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй піклувальника за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної обмежено дієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.

Отже, призначення піклувальника обмежено дієздатній особі, на думку суду, переслідує, перш за все, найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом обмежено дієздатною, виконання піклувальником своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч. 1ст. 37 ЦК України над обмежено дієздатною фізичною особою встановлюється піклування.

Статтею 59 ЦК України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

За вимогами ч. 1ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку та піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, обмеження її цивільної дієздатності і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4Правил, опікун/піклувальник зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун/піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання піклувальником своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно із ст. 41 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч. 1ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Статтею 59 ЦК України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

За вимогами ч. 1ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку та піклування над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, обмеження її цивільної дієздатності і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4Правил, опікун/піклувальник зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун/піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Суд, ухвалюючи рішення про не дієздатність фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Системно проаналізувавши зміст зазначених вище норм права, можливо дійти висновку, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (див. постанову Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити його опікуном за поданням органу опіки та піклування.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_2 надав суду подання Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області №972/02-26 від 15 квітня 2024 року про доцільність призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі визнання його недієздатним.

При цьому саме подання, його оригінал, на час прийняття судового рішення так і не надійшло.

Відповідно до ч. 2ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою, є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Правила опіки та піклування затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680.

Згідно пункту 1.1 Правил опіки та піклування, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишилися без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, яка за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки (абзац другий пункту 1.2).

Органами, які приймають рішення щодо опіки та піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад (пункт 1.3).

Також цими Правилами опіки та піклування передбачено, що опіка установлюється над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань (п. 2.1). Опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці, або за місцем проживання опікуна. Рішення про встановлення опіки повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки (п. 2.4).

Пунктом 3.1 Правил передбачено що для безпосереднього здійснення опіки органами опіки та піклування призначається опікун. При призначенні опікуна беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ними та підопічним. Опікун призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами над однією і тією ж особою, надається родичам особи незалежно від місця їх проживання.

Пунктом 3.2 Правил опіки та піклування визначені особи, які не можуть бути опікунами, а у пункті 3.3 наведений перелік документів, за наявності яких органи опіки та піклування призначають опікуна.

Білогородська сільська рада звернулася до компетентних органів із поданням про можливість призначення опікуном батька над сином в разі визнання його недієздатним без додаванням до нього жодного документу, перелік яких вимагається пунктом 3.3 Правил опіки та піклування. Також представник ради до суду не з`явився, будь-яких пояснень щодо такого вибору опікуна не надав, не повідомив чи розглядалась можливість призначення іншого опікуна.

Як встановлено судом, окрім батька є мати ОСОБА_5 , яка проживає разом із сином та здійснює за ним догляд, та ще ОСОБА_9 , яка орендує будинок в тому числі для проживання ОСОБА_10 . Сам заявник та його представник не вказали яким чином саме батько піклується про сина, чому такий догляд не здійснює мати.

Органом опіки та піклування не розглядалося, що не відображено у даному поданні, питання, з урахуванням вимог пункту 3.2 Правил опіки та піклування, переважного права у призначенні опікуном інших родичів ОСОБА_10 , оскільки із матеріалів справи вбачається, що у нього є мати та інша особа, яка орендує будинок.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання сільської ради, як органу опіки та піклування, про призначення опікуном сина ОСОБА_10 , з урахуванням того, що призначення опікуном саме його, відповідатиме його інтересам і інтересам ОСОБА_10 та за відсутні доказів на підтвердження не можливості інших близьких родичів виконувати опікунські обов`язки щодо ОСОБА_3 .

Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 30, 39, 41, Цивільного кодексу України, постанови пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним та недієздатним" № 3 від 28.03.1972 року та ст.81, 263-265, 299, 300 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання особи недієздатної, встановлення опіки та призначення опікуна - задоволити частково.

Визнати обмежено дієздатним громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстроване згідно із довідкою ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Встановити строк дії рішення два роки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ

Присяжні Олександра СЕМЕНОВА-ПАНЧЕНКО

Валерій ШУПИК