Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Крегул М.М, за участю секретаря судового засідання Бегені В.В.., позивача ОСОБА_1 , представника виконавчого комітету Ужгородської міської ради Баняс Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у її доньки ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила своє ім`я на ОСОБА_2 , народився син ОСОБА_4 . Відомості про батька дитини були внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України тобто за заявою матері дитини без визначення особи батька та без проведення державної реєстрації шлюбу ( витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян додається ).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є її донькою та матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, з дня народження дитини і до теперішнього часу фактичне виховання догляд та матеріальне забезпечення ОСОБА_5 здійснює вона, його бабуся по материнській лінії разом з дідусем ОСОБА_6 .

Мати дитини ОСОБА_2 13.05.2014 року виїхала до Сполучених Штатів Америки за програмою «Work and Travel USA» та фактично залишилася проживати за кордоном. Після виїзду відповідачка припинила належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо сина самоусунулася від його виховання, догляду та матеріального забезпечення. У перші роки після від`їзду контакти ОСОБА_2 були епізодичними, грошова допомога надсилалася зрідка, однак, протягом останніх п`яти років матеріальна підтримка повністю відсутня та відповідачка взагалі припинила спілкування з дитиною.

Позивачка вказує, що проживає з онуком ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вона працює в ТОВ «М-К-Т» з 10.02.2025 року на посаді менеджера у сфері роздрібної торгівлі, отримує стабільний дохід та створює онуку належні житлово-побутові умови, забезпечують його з дідусем ОСОБА_6 необхідними речами та сприяють розвитку дитини підтримують здоров`я онука.

Дитина ОСОБА_8 навчається в Ужгородському ліцеї ім. В.С. Гренджі-Донського.

Позивачка вказує, що мати ОСОБА_2 не допомагає в утриманні будь-яким іншім чином, не забезпечує дитину ні одягом, ні взуттям, ні ліками, ні іншими необхідними дітям речами, не сплачує жодних рахунків на розвиток дитини.

Також, мати відповідачка ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків щодо сина, не спілкується з ним, не надає утримання та жодним чином не приймає участь у вихованні дитини.

За таких обставин, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дитини, а саме: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача на користь сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у розмірі частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення ним повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила такі задовольнити з підстав та мотивів викладених і ній. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Представник третьої особи - ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.

Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслала. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши поясненням учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та є донькою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.03.2024 року (видане повторно); свідоцтва про зміну імені відповідача серії НОМЕР_2 від 20.11.2010 року; паспорта громадянина України відповідача НОМЕР_3 ; паспорта громадянина України позивача НОМЕР_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 5 від 06.03.2014 року вбачається, що відомості про батька дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Разом з тим встановлено, що відповідно до довідки ОСББ «МИНАЙСЬКА 12» № 12 від 01.07.2025 року слідує, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Також зазначено, що з моменту створення ОСББ і до теперішнього часу ОСОБА_1 активно бере участь у вирішенні питань діяльності об`єднання, власним прикладом демонструючи відповідальне ставлення до сімейних та громадських обов`язків. Заборгованість перед ОСББ станом на 01.07.2025 року відсутня.

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач виїхала до Сполучених Штатів Америки та фактично залишилася проживати за кордоном, припинила належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо сина, самоусунулася від його виховання, догляду та матеріального забезпечення. Протягом останніх п`яти років матеріальна підтримка повністю відсутня та відповідачка взагалі припинила спілкування з дитиною.

Вказані обставини підтверджуються також письмовими поясненнями громадянки ОСОБА_10 від 07.07.2025 року, яка є хрещеною мамою ОСОБА_4 та добре знає його родину; письмовими поясненнями громадянки ОСОБА_11 від 07.07.2025 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Також судом встановлено, що позивач, бабуся дитини, ОСОБА_1 , працевлаштована в ТОВ «М-К-Т» з 10.02.2025 року на посаді менеджера у сфері роздрібної торгівлі та її дохід за період з 10.02.2025 року по 30.06.2025 року становив 76 500 грн, що підтверджується довідкою № МКТ00000004 від 04.07.2025 року.

Згідно характеристики, виданої Ужгородським ліцеєм імені В.С. Гренджі- Донського від 30.06.2025 року (вих. № 545), в якому навчається неповнолітній ОСОБА_4 , останній є здібним, комунікабельним та вихованим учнем, охайним і доглянутим, активно бере участь у житті школи. Його навчанням та успіхами постійно опікується бабуся.

Відповідно до характеристики виданої 03.07.2025 року головою Закарпатської обласної федерації Шидокан Карате ОСОБА_12 , ОСОБА_5 з 2021 року займається єдиноборствами, має спортивні досягнення, здобув численні нагороди, користується повагою серед однолітків і тренерів, демонструє силу, витривалість та сформований характер.

Таким чином судом встановлено, що позивач з моменту народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 і до теперішнього часу займається його вихованням та забезпеченням.

Згідно висновку Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 942/17/01-20 від 19.08.2025 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі статтями 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною другою цієї статті визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вимогами ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, зазначені факти знайшли своє підтвердження і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 76-83, 142, 247, 258, 259, 264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.164,165СК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав щодо її малолітньої дитини, а саме: сина - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_6 ) , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 06.12.2025 року о 15 год. 15 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул