справа № 752/4001/18
головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича Івана Олександровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та встановлення порядку користування, -

в с т а н о в и в :

27 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вселення та встановлення порядку користування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у цивільній справі № 752/8910/16-ц визнане право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у наступних частинах: ОСОБА_2 - 45/100, ОСОБА_1 - 65/100.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 05 жовтня 2017 року залишив рішення Голосіївського районного суду міста Києва без змін.

Позивач і відповідач зареєстрували право власності щодо належних їм частин у праві власності на квартиру.

Спірна квартира розташована на 2-му поверсі 26-ти поверхового панельного будинку, складається із трьох кімнат житловою площею 48,2 кв.м., в тому числі: №1 - коридор площею 15,6 кв.м., № 2 - житлова кімната площею 16,0 кв.м., № 3 - кухня площею 13,0 кв.м., № 4 - житлова кімната площею 16,8 кв.м., № 5 - житлова кімната площею 15,4 кв.м., № 6 - санвузол площею 2,3 кв.м., № 7 - ванна площею 3,8 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,4 кв.м. Загальна площа квартири 85,3 кв.м.

Позивач зазначає, що відповідач створює перешкоди у користуванні квартирою, вона змінила на вхідних дверях замок, не передавши екземпляр ключів позивачу. Позивач зауважує, що не може потрапити у квартиру та користуватися належною йому власністю.

Враховуючи викладене, позивач просить вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 ;

встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , при якому:

ОСОБА_2 передається в користування житлове приміщення № 4 площею 16,8 кв.м. з балконом № І площею 2,4 кв.м.;

ОСОБА_1 передається в користування житлове приміщення № 2 площею 16,0 кв.м. та житлове приміщення № 5 площею 15,4 кв.м.;

підсобні приміщення квартири: № 1 - коридор, № 3 - кухня, № 6 - санвузол, № 7 - ванна залишаються у спільному користуванні співвласників.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача закласти прохід у перегородці між приміщеннями № 3 - кухнею та № 2 - житловим приміщенням та влаштувати дверний прохід між приміщенням № 3 - кухнею та № 1 - коридору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 .

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , при якому: ОСОБА_2 передається у користування житлове приміщення № 4 площею 16,8 кв.м. з балконом № І площею 2,4 кв.м.; ОСОБА_1 передається у користування житлове приміщення № 2 площею 16,0 кв.м. та житлове приміщення № 5 площею 15,4 кв.м.; підсобні приміщення квартири: № 1 - коридор, № 3 - кухня, № 6 - санвузол, № 7 - ванна залишаються у спільному користуванні співвласників.

Зобов`язано ОСОБА_1 закласти прохід в перегородці між приміщеннями № 3 - кухнею та № 2 - житловим приміщенням та влаштувати дверний прохід між приміщенням № 3 - кухнею та № 1 - коридору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 114 грн 40 коп.

Рішення обґрунтовано тим, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Хомич І.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивач не надав жодного доказу (не залучив свідків, аудіо- або відеозаписи, що підтверджують створення перешкод, фото- чи відеодоказів, (наприклад, заблоковані входи, зіпсоване майно), які б підтверджували його доводи про те, що відповідач - ОСОБА_1 створює перешкоди у користуванні квартирою, ту обставину, що вона змінила на вхідних дверях замок, не передавши екземпляр ключів позивачу.

Вказує, що позивач не надав доказів звернення до поліції щодо протиправних дій відповідача, які б унеможливлювали користування квартирою.

Також, позивачем не надано доказів того, що відповідачем було змінено замки, що також підтвердив представник позивача у судовому засіданні 27 лютого 2025 року.

Позивачем не було подано жодного клопотання про витребування доказів, які б підтверджували заявлені підстави позову.

Звертає увагу, що позивач виїхав з України та тривалий час проживає закордоном, сплату комунальних послуг він не здійснює, як співвласник позивач участі в утриманні квартири не приймає.

У матеріалах справи наявні копії закордонного паспорту позивача, копія сторінки 13 паспорта (віза Королівства Іспанія, датована 01 листопада 2021 року), копія сторінки 9 паспорта з відміткою про прибуття у місто Барселону 28 листопада 2021 року, посвідка резидента 21 грудня 2021 року - 29 серпня 2023 року позивача, яка видається на два роки, посвідка резидента 18 серпня 2023 року - 04 березня 2024 року оновлена посвідка на проживання, прописка у місті Барселона 29 грудня 2021 року (підтверджує проживання позивача в Барселоні), представник позивача у судовому засіданні 27 лютого 2025 підтвердив факт тривалої відсутності позивача на території України.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сікача О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у цивільній справі № 752/8910/16-ц встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 15 травня 2016 року. Визнане право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у наступних частинах: ОСОБА_2 - 45/100, ОСОБА_1 - 65/100.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 05 жовтня 2017 року залишив рішення Голосіївського районного суду міста Києва без змін.

Позивач і відповідач зареєстрували право власності щодо належних їм частин у праві власності на квартиру.

11 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 9/20 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чмируком О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1237, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар 9/20 частин квартири.

Предмет договору належить дарувальнику ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва № 752/8910/16-ц від 14 лютого 2017 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 23250191, реєстраційний номер об`єкта 00.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 212084358 від 11 червня 2020 року квартира АДРЕСА_2 у розмірі 9/20 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, серія та номер: 1237, виданий 11 червня 2020 року, видавник: Чмирук О.В., приватний нотаріус КМНО.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року у справі № 752/15735/21 визнано недійсним договір дарування 9/20 частин квартири АДРЕСА_2 , укладений 11 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чмируком О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1237.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353681023 від 09 листопада 2023 року квартира АДРЕСА_2 у частці 9/20 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , у частці 11/20 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 .

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у цивільній справі № 752/8910/16-ц, яким визнане визнане право власності на спірну трикімнатну у наступних частинах: ОСОБА_2 - 45/100, ОСОБА_1 - 65/100 набуло законної сили 05 жовтня 2017 року.

Через півроку 27 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вселення та встановлення порядку користування. Позивач зазначає, що відповідач створює перешкоди у користуванні квартирою, вона змінила на вхідних дверях замок, не передавши екземпляр ключів позивачу. Позивач зауважує, що не може потрапити у квартиру та користуватися належною йому власністю.

До позовної заяви додано копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі № 752/8910/16-ц, копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року у справі № 752/8910/16-ц, копію технічного паспорту на квартиру, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Висновок за результатами проведеної судової будівельної експертизи №10/09-18 від 20 лютого 2018 року (а.с.6-35 т. 1)

Апеляційний суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Однак позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, не надав суду відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин, оскільки додані до позовної заяви докази не свідчать про те, що позивачу чиняться перешкоди потрапити до квартири, а інших доказів, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись власністю, суду не надано.

Отже, позивачем не доведено, що відповідач створює йому перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє його можливості використовувати квартиру за власником розсудом,

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає, що оскільки позивачем не доведено ті обставини на які він посилається як на підставу позовних вимог, а саме не доведено, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про вселення до спірної квартири.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Інші позовні вимоги за відсутності доведеності створення відповідачем перешкод позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, також помилково задоволено судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича І.О. слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича І.О., з позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 171 грн 60 коп. користь відповідача.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича Івана Олександровича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та встановлення порядку користування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 171 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 09 лютого 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська