Справа № 369/2588/25
Провадження № 2/369/5812/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченко А.В., за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу № 369/2588/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції №1223/7 від 24.09.2010 року про арешт майна, скасування обтяження (арешт майна) в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №10296621, об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані наступним.

03 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з метою укладення договору дарування належної йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту, накладеного 28.09.2010 року на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції №1223/7 від 24.09.2010 року. Арешт був накладений без зазначення дати народження та РНОКПП. Згідно з листом Вишневого відділу ДВС станом на 29.01.2025 року виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не перебуває та не перебувало. Інформація в Єдиному реєстрі боржників відсутня. Отже, арешт накладено помилково, що порушує право позивача на володіння, користування і розпорядження власним майном.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 05.11.2025 року.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідач у судове засідання 05.11.2025 року не з`явився, відзив до суду не подав, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 03 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з метою укладення договору дарування належної йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту, накладеного 28.09.2010 року на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції №1223/7 від 24.09.2010 року. Арешт був накладений без зазначення дати народження та РНОКПП. Згідно з листом Вишневого відділу ДВС станом на 29.01.2025 року виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не перебуває та не перебувало. Інформація в Єдиному реєстрі боржників відсутня. Отже, арешт накладено помилково, що порушує право позивача на володіння, користування і розпорядження власним майном.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене та те, що накладений на квартиру арешт обмежує право позивача розпоряджатися своєю власністю, суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України не вирішувалося.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, статтями 41 Конституції України, статтями 317, 319, 391 ЦК України, статтями 56, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна - задовольнити повністю.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна №1223/7 від 24.09.2010 року.

Скасувати обтяження (арешт майна) в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 10296621, об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава обтяження: постанова Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна, 1223/7, 24.09.2010. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції. Заявник: Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції. Власник: ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 31.12.2025 року.

Суддя А.В. Янченко