судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
03 листопада 2025 року
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ Українина постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство цифрової трансформації України, Державне підприємство «Інфотех», Державне підприємство «Дія», про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, ухвалою від 03 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував матеріали справи із суду першої інстанції та відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. Печерський районний суд міста Києва рішенням від 14 листопада 2024 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство цифрової трансформації України, Державне підприємство «Інфотех», Державне підприємство «Дія» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
2. Київський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року.
3. Ухвалою від 23 березня 2025 року Київський апеляційний суд закінчив підготовчі дії за вищевказаною апеляційною скаргою та призначив справу до розгляду на 11 червня 2025 року об 11 годині 50 хвилин.
4. У жовтні 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Міністерства внутрішніх справ України на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, у якій скаржник просив скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5. Вважаю, що касаційна скарга мала бути залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого у касаційній скарзі повинно бути зазначено судові рішення, що оскаржуються.
6. Зі змісту касаційної скарги убачається, що оскаржує скаржник постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, та просить скасувати оскаржуване судове рішення (яким скасовано рішення суду першої інстанції).
7. Проте при перевірці матеріалів касаційної скарги та дослідженні відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не виявлено постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року, яка є предметом касаційного оскарження.
8. Вважаю, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються, а також про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.
9. Крім того, Верховний Суд не позбавлений можливості витребувати справу до відкриття касаційного провадження, зокрема, для перевірки доводів касаційної скарги.
10. Щодо результату розгляду касаційної скарги вважаю за необхідне зазначити наступне.
11. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
12. Також відповідно до положень статті 2 ЦПК України, який встановлює порядок здійснення цивільного судочинства, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
13. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
14. Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
15. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
16. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2025 року - 3 028,00 грн.
17. З матеріалів касаційної скарги та рішення суду першої інстанції встановлено, що ціна позову в цій справі становить 1,00 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищувала тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 30 = 90 840,00 грн), отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
18. Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
19. Визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь?якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
21. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
22. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
23. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
24. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
25. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
26. Вказане також узгоджується з висновками, викладеними в рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), яким, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Так, у вказаному рішенні серед іншого, зазначено, що внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики. Конституційний Суд України вважає, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (пункти 7.8-7.10).
27. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
28. Отже, враховуючи, що заявникомподано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,після встановлення предмета оскарження, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно було відмовити.
Суддя В. В. Пророк
Повний текст окремої думки складений 04 лютого 2026 року.