Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6203/23 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 8 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/6203/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гайдащуком Олександром Сергійовичем,

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 через представника адвоката Гайдащука О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , та автомобіль марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 ; у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині квартири за кожним; виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль; стягнути з ОСОБА_2 на її ( ОСОБА_1 ) користь грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля в сумі 146 755,01 грн.

Позов обґрунтований тим, що 13 липня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05 травня 2023 року в справі №296/5787/22 розірваний. У період перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти придбано наступне майно: 17 липня 1999 року - квартира АДРЕСА_1 , а 07 лютого 2020 року - автомобіль марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Майно належить сторонам, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_1 має право на 1/2 частину квартири та на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, оскільки останній є неподільною річчю та перебуває у одноосібному користуванні ОСОБА_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2024 року позов задоволений частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,88 кв.м. Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,88 кв.м. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, VIN код кузова НОМЕР_2 . У решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог: виділити у власність ОСОБА_2 спірний автомобіль та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частки ринкової вартості автомобіля марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, VIN код кузова НОМЕР_2 , у сумі 146 755,01 грн.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що автомобілем, який знаходиться на території України, користується та володіє лише ОСОБА_2 . Вона ( ОСОБА_1 ) не користується спірним автомобілем, оскільки перебуває за кордоном. Так як автомобілем користується та володіє лише відповідач, який в добровільному порядку відмовляється дійти згоди щодо вирішення питання поділу автомобіля з виплатою позивачу грошової компенсації за її частку в спільному майні подружжя, то вона, як власник, який не користується спірним автомобілем, має право вимагати компенсацію вартості її частки у праві власності на спірний автомобіль незалежно від згоди відповідача. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначити, виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи або з вартості, що погоджується подружжям. Разом із позовною заявою до суду першої інстанції поданий експертний висновок №2998 автотоварознавчого дослідження спірного автомобіля, яке проведене судовим експертом - Землюком В.В. Відповідно до висновку середня ринкова вартість ідентичного автомобіля станом на 16 травня 2023 року становить 293 510,02 грн. Вказана вартість була погоджена відповідачем, який виявив свою волю на здійснення поділу автомобіля, виходячи з вказаної вартості автомобіля. Відповідач жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля не надав, призначити експертизу суд не просив, а також не спростував визначену в експертному висновку №2998 ринкову вартість спірного автомобіля. Відповідач погоджується із визначеною на підставі експертного висновку №2998 вартістю спірного автомобіля, доказів протилежного, як і доказів на підтвердження іншої вартості автомобіля до суду першої інстанції не надав. Наголошено на тому, що суд першої інстанції мав виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 146 755,01 грн, тобто 1/2 частини вартості спірного автомобіля.

Учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гайдащук О.С. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити спірний автомобіль виділити ОСОБА_2 , а на користь ОСОБА_1 стягнути грошову компенсацію його половини в сумі 146 755,01 грн.

Представник відповідача - адвокат Ковальчук В.А. апеляційну скаргу не визнав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки за таку суму наполягають на тому, щоб ОСОБА_1 забрала автомобіль собі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині поділу спірного автомобіля, відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст.61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України врегульовано, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною третьою ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу.

За змістом абзаців першого і другого частини другої ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга ст.183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята ст.71 СК України).

У постанові від 08 лютого 2022 року в справі №209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що частина четверта та п`ята ст.71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга ст.365 ЦК України).

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 13 липня 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 05 травня 2023 року в цивільній справі №296/5787/22 розірваний.

Згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 15 червня 2023 року №31/6-47-аз-2023 та договором купівлі-продажу транспортного засобу №6976/20/009617 від 07 лютого 2020 року, за ОСОБА_2 07 лютого 2020 року зареєстрований транспортний засіб Dacia Duster, 2010 року випуску.

Отже, спірний автомобіль, який придбаний за договором купівлі-продажу в період шлюбу за кошти сторін належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Сторонами ці обставини не оспорюються. Водночас, автомобіль належить до неподільних речей, а тому одному із подружжя автомобіль може бути присуджений в натурі, а іншому із подружжя може бути присуджена грошова компенсація за його частку.

У відповідності до експертного висновку автотоварознавчого дослідження автомобіля №2998, складеного судовим експертом Землюком В.В. 18 травня 2023 року, середня ринкова вартість аналогічного автомобіля марки Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN код кузова НОМЕР_2 , 2010 року випуску, за умови відсутності попередніх аварійних та експлуатаційних пошкоджень та з дотриманням нормативного пробігу станом на 16 травня 2023 року, становить 293 510,02 грн. Ринкова вартість спірного автомобіля Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у експертному висновку визначена шляхом зіставлення з вартістю аналогічного автомобіля, без урахування попередніх аварійних та експлуатаційних пошкоджень.

Разом із тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №391976 від 14 вересня 2022 року, постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 25 жовтня 2022 року в справі №296/6054/22, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24 липня 2023 року, акта узгодження розміру страхового відшкодування №2/1 від 28 липня 2023 року, вбачається, що 14 вересня 2022 року та 24 липня 2023 року за участю вказаного вище транспортного засобу мали місце дорожньо-транспортні пригоди, в ході яких автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Як наголошувалося вище, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Сторонами не досягнуто згоди щодо вартості спірного автомобіля. Суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції сприяли учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та роз`ясняли їхні процесуальні права та обов`язки довести дійсну вартість спірного автомобіля. Проте, у матеріалах справи докази дійсності вартості спірного автомобіля відсутні.

Отже, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта або висновок судової експертизи, які б враховували аварійні пошкодження спірного автомобіля, а тому дійсна ринкова вартість автомобіля Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є недоведеною, що перешкоджає вирішити питання про виділ автомобіля у власність одного з подружжя з визначенням розміру компенсації іншому із подружжя 1/2 частки його вартості. Вказаних доказів не надано й в суді апеляційної інстанції.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення справи по суті, а фактично зводяться до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів та незгоди з їх оцінкою, наданою судом.

Апеляційний суд, виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскільки рішення суду першої інстанції у цій частині в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гайдащуком Олександром Сергійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2026 року.

Головуюча Судді: