Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 , адвоката Снітинського Б.Є.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільській відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати його батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внести відповідні зміни в актові записи про народження дітей, записавши відповідача батьком.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з січня 2010 року перебувала у відносинах з ОСОБА_2 , проте шлюб зареєстрований не був. У них народилось четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При реєстрації народження дітей запис про батька зроблений зі слів матері відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК, оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач визнає себе батьком дітей, утримує їх та приймає участь у вихованні. Між ними склались відносини батька та дітей. Діти називають його батьком.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її адвокат Снітинський Б.Є. позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином.

Відповідач був присутній у судовому засіданні 14 липня 2025 року, пояснив, що визнає позов. Він дійсно є батьком дітей, однак запис про батька здійснений на підставі вимог ч. 1 ст. 135, оскільки у шлюбі з позивачем не перебував та подати заяви про визнання батьківська не мав можливості через відсутність будь-якого документа, що посвідчує особу. Підтвердив, що підтримує подану заяву про визнання позову. На даний час проходить службу у військовій частині по мобілізації, а тому з`явитись у наступне судове засідання не може, просив слухати справу за його відсутності.

Представник Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи за його відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за №№ 0, 1, 2, 2 від 09 жовтня 2025 року, наданих Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 . Матір`ю дітей зазначено ОСОБА_1 , батьком записано ОСОБА_7 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері).

Наведені обставини також підтверджуються свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 від 26.10.2010 року, серії НОМЕР_2 від 11.07.2012 року, серії НОМЕР_3 від 31.10.2014 року, серії НОМЕР_4 від 09.03.2017 року, згідно з якими батьками дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивач суду пояснила, що відповідач є чоловіком позивача та батьком дітей. В судовому засіданні 22 жовтня 2025 року була заслухана дитина ОСОБА_3 . Пояснила, що відповідач є її батьком, вона до нього звертається «тато». Він проживає разом з ними з народження, піклується про них.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 % ). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вказана правова позиція ввикладена у постанові Верховного суду у справі № 382/2559/15-ц від 23.10.2019 року.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16 зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п. 2.5 Розділу 2 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджених наказом Міністерства юстиції від 12.01.2011 № 96/5, заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін в актовий запис про наролження дитини, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства.

Якщо заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін до актового запису про народження після державної реєстрації народження, не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою за умови засвідчення справжності підпису нотаріально. Повноваження представника мають ґрунтуватися на нотаріально посвідченій довіреності.

Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, у тому числі , заява про визнання батьківства (додаток 3) ( п. 2.13 Правил).

Встановлено, що запис про батька в актових записах про народження дітей здійснено за вказівкою матері ч. 1 ст. 135 СК. Відповідач визнає батьківського щодо дітей, про що визнав у судовому засіданні.

Разом з тим, позивач та відповідач не звертались у встановленому законом порядку до відповідного відділу РАЦС щодо внесення змін в актовий запис про народження дітей та відмови не отримували.

Крім того, аналізуючи всі наявні у справі докази, судом доходить висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт батьківства відповідача щодо дітей.

Сам по собі факт визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_9 , оскільки такі покази, за відсутності інших належних доказів, не можуть підтверджувати факт кровного споріднення батька та дітей. Більше того, такий свідок є матір`ю позивача, а тому може бути зацікавленою у вирішенні даного спору.

В матеріали справи, окрім пояснень самих учасників справ та свідка, яка є матір`ю позивача, відсутні будь-які інші докази.

Позивачем не надано суду будь-яких інших письмових або речових доказів, висновків експертів, показів інших свідків, які б у своїй сукупності підтверджували батьківство відповідача, факт спільного проживання, ведення спільного господарства тощо.

Суд роз`яснював сторонам право на призначення у даній справі генетичної експертизи, однак вони таким правом не бажали скористатись.

Враховуючи вищенаведені вимоги закон та встановленні обставини справи те, що суд здійснює захист лише порушених чи невизнаних прав громадян, разом з тим, будь-яких порушень прав позивача судом не встановлено, оскільки відповідач позов визнає, однак заяви у РАЦС про визнання батьківська останні не подавали, враховуючи відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 125, 126, 128, 135, 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 76-83 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільській відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце проживання- АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 .

Третя особа: Тернопільській відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження - вул. Грушевського,8 м.Тернопіль, .

Повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька