ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 757/42859/23

провадження № 61-6228св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бахарєв Максим Анатолійович, на постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у складі колегії суддів Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б. у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просила визнати недійсним іпотечний договір квартири АДРЕСА_1 від 29 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т. М. за реєстровим № 400, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т. М. 28 травня 2014 року за реєстровим № 526, які є майновими поручителями ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т. М. від 29 травня 2014 року за реєстровим № 399.

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що їй на праві власності належить 6/8 частин квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири є її дочка ОСОБА_3 , якій належить 6/8 частин квартири, та її онука ОСОБА_4 , якій за договором дарування належить 1/4 частина квартири. Зазначена квартира є єдиним житлом, іншого вона не має.

Зазначала, що випадково дізналась про наявність судового рішення про продаж належної їй квартири за борги та повідомлення про необхідність виселення її зі спірної квартири. ОСОБА_1 повідомила про те, що вона не знала, що її дочка, ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_2 грошові кошти, про що уклала договір позики.

Посилалася на те, що спірна квартира може бути в будь-який час відчужена на користь третіх осіб, у тому числі шляхом продажу на прилюдних торгах, існує ризик її виселення з квартири, а тому вважала, що незабезпечення позову може утруднити чи у подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Печерський районний суд міста Києва ухвалою від 05 жовтня 2023 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 грудня 2023 року, заяву представника позивача адвоката Бахарєва М. А. про забезпечення позову задовольнив.

Забезпечив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки квартири шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що оскільки спірна квартира може бути в будь-який час відчужена на користь третіх осіб, у тому числі шляхом продажу на прилюдних торгах, існує ризик виселення ОСОБА_1 з цієї квартири, тому незабезпечення позову може утруднити чи в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.

Київський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2024 рокуапеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кисличенка П. В. задовольнив.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що суд першої інстанції не врахував, що фактично позивач у цій справі просила вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у цій справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на співмірність застосованого заходу забезпечення позову з предметом та підставами поданого позову, не врахував негативні наслідки від вжиття такого заходу та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси інших осіб. З огляду на наведене застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бахарєв М. А., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу,в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишити в силі.

Касаційну скаргу заявник подала на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і мотивувала тим, що, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував ймовірну загрозу порушень її прав як власника квартири у разі її відчуження, врахував її соціальний стан та стан здоров`я та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 761/39601/19.

У липні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бахарєв М. А., подала до Верховного Суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження поганого стану її здоров`я.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бахарєв М. А., подала до Верховного Суду пояснення щодо додаткового обґрунтування доводів касаційної скарги та докази на їх підтвердження, які по суті є доповненням до касаційної скарги. Проте заявник подала їх до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, а тому вказані додаткові пояснення необхідно залишити без розгляду (пункти 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20)).

Аргументи інших учасників справи

У вересні 2024 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду пояснення, в яких зазначила про те, що з 11 липня 2024 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами пропридбання майна з прилюдних торгів від 11 липня 2024 року за № № 233, 234, 235 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 вересня 2024 року.

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду копію ухвали Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 757/43284/23-ц (провадження 61-13802св24).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Печерського районного суду міста Києва.

01 серпня 2024 року матеріали справи № 757/42859/23 надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

У Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для всіх, наявна інформація про справу № 757/71482/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд постановою від 30 листопада 2022 року у справі № 757/714/17-ц за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 скасував рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 травня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка становить 1 932 015,00 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на сплату судового збору по 12 180,00 грн з кожного.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В. В. від 24 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва № 757/71482/17-ц, виданого 13 вересня 2023 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 3 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства під час розгляду заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21).

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів, прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо під час його застосування забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 199/1359/23 міститься висновок про те, що «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 757/71482/17-ц первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнив.

У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 травня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка становить 1 932 015,00 грн, звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суди встановили, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменко В. В. від 24 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва № 757/71482/17-ц, виданого 13 вересня 2023 року.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Фактично позивач у цій справі просила вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у цій справі.

Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц сформулював таку правову позицію: «Суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог».

У постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 361/8953/21 Верховний Суд вказував, що «недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили».

Обраний позивачем у цій справі спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі № 757/71482/17-ц.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру перешкоджає виконанню судового рішення в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову.

Апеляційний суд врахував негативні наслідки від вжиття такого заходу та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси інших осіб та дійшов правильного висновку про те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 761/39601/19 (провадження № 12652св20), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, сформульовані за інших фактичних обставин, тому не є застосовними у справі, що переглядається.

Крім того, Верховний Суд враховує, що відповідно до відкритих даних з Реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження від 24 жовтня 2023 року № НОМЕР_1 (боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ) завершено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову, та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають під час кваліфікації спірних відносин.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бахарєв Максим Анатолійович, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

Відповідно до частини третьої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України постанова оформлена суддею Петровим Є. В.