Провадження № 2/761/7617/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Лаврук Ю.В.

за участі:

представника позивача: Німченко А.Р.

представника відповідачки: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр? до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр? (надалі - ТОВ ?Коллект Центр?) звернулось до Шевченківського районного суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просило суд:

-стягнути з ОСОБА_2 користь ТОВ ?Коллект Центр? заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 грудня 2019 року, яка складає 86 925, 09 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що

11 грудня 2019 року між ТОВ ?Інфінанс? та ОСОБА_2 було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 грудня 2019 року (надалі - ?Договір позики?), шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, який підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до умов договору позики, ТОВ ?Інфінанс? надало відповідачці позику у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом у розмірі 20 000, 00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою середнього розміру процентів за користування позикою, акційний 1, 75 % за кожен день користування позикою.

Пропозиція (Оферта) на отримання 7 (сьомого) траншу згідно Заявки-анкети від 26 лютого 2020 року № в рамках Договору позики підписано Позичальником (акцептовано) 26 лютого 2020 року, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису 1g8n81), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті ТОВ ?Інфінанс?.

Позивач, взяті на себе зобов?язання виконав в повному обсязі та надав позичальнику ( ОСОБА_2 ) кредит, відповідно до умов укладеного договору позики. Однак, відповідачка, взяті на себе зобов?язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені договором позики, грошові кошти не повертає.

14 лютого 2021 року між ТОВ ?Інфінанс? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ ?Вердикт Капітал? отримало право вимоги за договором позики № від 11 грудня 2019 року.

10 січня 2023 року між ТОВ ?Коллект Центр? та ТОВ ?Вердикт Капітал? було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ ?Коллект Центр? отримало право вимоги за договором позики № від 11 грудня 2019 року.

Звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, позивачем зазначено, що на день формування позовної заяви відповідач має заборгованість за Договором позики у розмірі 119 819, 24 грн, з яких: 6 595, 31 грн. - заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту), 113 223, 93 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Однак, з урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності Позивач вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики у розмірі 86 925, 09 грн., з яких: 6 595, 31 грн. - заборгованість за основним зобов?язанням (за тілом кредиту), 80 329, 78 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. А тому, для захисту порушеного права Позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом ТОВ ?Коллект Центр? до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

06 вересня 2025 року від представника відповідача до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов письмовий відзив. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовує тим, що з боку ТОВ ?Інфінанс? та нових кредиторів - ТОВ ?Вердикт Капітал? та позивача вбачається неправомірне нарахування відсотків за кредитом у заявленому розмірі. До того ж, 26 лютого 2020 року в межах Кредитного договору відповідачу було надано транш №7 у розмірі 9 050, 00 грн строком на 30 календарних днів, із встановленням фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1, 225 % на день. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становила 3 326, 00 грн. Тобто, відповідач повинна була повернути ТОВ ?Інфінанс?9 050, 00 грн. + 3 326, 00 грн. = 12 486, 66 грн., але згідно наданих самим позивачем доказів, повернула лише 7 000, 00 грн. А тому, на думку представника відповідача, з ОСОБА_2 за зобов?язаннями за Договором позики має бути стягнуто не більше як 5 486, 66 грн. Представник відповідача наголошував, що відповідно до п.2.3 Договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року ТОВ ?Інфінанс? відступало до ТОВ ?Вердикт Капітал? право вимоги виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників, а отже, ні ТОВ ?Вердикт Капітал?, ні позивач, в принципі, не мали права нараховувати будь-які відсотки за користування кредитними коштами. Також, у відзиві наявне обґрунтування зменшення витрат на правничу допомогу позивача до 2 000, 00 грн.

10 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у позові та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

16 вересня 2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив задовольнити позов частково, лише в часині тіла кредиту у розмірі 5 486, 66 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні представник відповідачки проти задоволення позовних вимог заперечував частково з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що

11 грудня 2019 року між ТОВ ?Інфінанс? (надалі - Кредитодавець, Товариство) та ОСОБА_2 (надалі - позичальник) було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, та який підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?.

Відповідно до умов Договору позики, ТОВ ?Інфінанс? надало відповідачу позику у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000, 00 грн., в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається Сторонами відповідно до умов Договору.

Сторони не заперечували тих обставин, що відповідач в межах кредитного ліміту отримала шість траншів кредиту, які вчасно оплатила у встановлені договором позики строки.

Згідно Заявки-анкети № від 26 лютого 2020 року в рамках Договору про надання позики № від 11 грудня 2019 року підписано позичальником 26 лютого 2020, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Відповідно до Оферти та Акцепту щодо надання 7 (сьомого) траншу фінансового кредиту згідно Заявки-Анкети № від 26 лютого 2020 року, розмір кредиту (траншу) становить 9 050, 00 грн., строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії Договору позики - 3 роки, відсоткова ставка - 1, 225 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 447, 125 %, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 3 326, 00 грн., реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 447, 125%.

Як вбачається із відповіді ТОВ ?Універсальні платіжні рішення? від 07 березня 2025 року №1980_54, 26 лютого 2020 року через платіжну систему iPay.ua на платіжну картку номер НОМЕР_1 було перераховано 9 050, 00 грн.

Тобто, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ ?Інфінанс?) було перераховано грошові кошти в розмірі 9 050, 00 грн.

Підписанням Договору позики відповідач, також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено, що Договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником у відповідності до вимог ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?, за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Пунктом 1.13. договору позики визначено, датою видачі кредиту є ?11? грудня 2019 року (дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника).

Згідно наданого розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 20 травня 2025 року становить 119 819, 24 грн., яка складається з: 6 595, 31 грн. - заборгованість за кредитом; 113 233, 93 грн. - заборгованість за відсотками. Нарахування відсотків має місце за період часу з 11 грудня 2019 року (день видачі позики) по 14 липня 2021 року (підписання договору факторингу №14-07/21) у розмірі 53 787, 70 грн. та з 14 липня 2021 року по 11 грудня 2022 року (дата закінчення строку дії договору надання позики від 11 грудня 2019 року) у розмірі 59 440, 23 грн.

Як вбачається із наданого розрахунку, відповідачкою дійсно було отримано грошові кошти 7 траншами. Однак, повернення саме відсотків по 6 траншам мало місце не в повному обсязі, що свідчить про послідуюче накопичення заборгованості за відсотками.

Проте, позивач, аргументуючи принципом розумності, співмірності і пропорційності, просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 86 925, 09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 595, 31 грн; заборгованість за відсотками - 80 329, 78 грн.

Відповідно до п.п.7.4. договору позики, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він уклав цей договір на сприятливих для себе умовах, у тому числі з отриманням повної інформації від Товариства достатньої та необхідної для прийняття рішення позичальником щодо укладення цього Договору, що відповідає його внутрішній волі.

Отже, судом встановлено, що відповідачка підписала договір позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію?).

Відповідно до ст.639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 Закону України ?Про електронну комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ТОВ ?Інфінанс? свої зобов?язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, шляхом надання у розпорядження відповідачки грошові кошти у розмірі 9 050, 00 грн.

14 липня 2021 року між ТОВ ?Інфінанс? та ТОВ ?Вердикт Капітал? укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ ?Інфінанс? відступило ТОВ ?Вердикт Капітал? право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № від 11 грудня 2019 року.

10 січня 2023 року відповідно до договору №10-01/2023 ТОВ ?Вердикт Капітал? відступило право вимоги до позичальників ТОВ ?Коллект Центр?, в тому числі за договором № від 11 грудня 2019 року.

Відповідач не сплачувала своєчасно грошові кошти для погашення позики за договором № від 11 грудня 2019 року, тобто порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 10 грудня 2022 року (згідно наданого розрахунку) становить 119 819, 24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 6 595, 31 грн. та заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги та закінчення строку дії договору 113 233, 93 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України ?Про споживче кредитування? та Законом України ?Про електронну комерцію?.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

У статті 3 Закону України ?Про електронну комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ ?Інфінанс? перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов?язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_2 26 лютого 2020 року отримала одноразовий ідентифікатор: 1g8n8I за допомогою якого підписано заявка анкета № від 26 лютого 2020 року.

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що договір позики укладений в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України ?Про електронну комерцію? та засвідчує волю відповідачки на укладання договору на погоджених умовах.

Своїм підписом на договорі відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов?язковим до виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (ст.525, 526 ЦК України).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

За умовами п. 1.2 договору № від 11 грудня 2019 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

Відповідно п.1.7 договору № від 11 грудня 2019 року, протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору Позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.

Згідно п.1.9 договору № від 11 грудня 2019 року, дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між Сторонами.

Відповідно до п.1.11 договору № від 11 грудня 2019 року, за продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), Позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції на вимогу товариства) за Основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів та строк дії Договору - 36 місяців (3 роки), кредитодацець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1, 75 % в межах дії договору.

Розрахунок заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, стороно відповідача суду надано не було.

Звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами та, посилаючись на принцип розумності, співмірності та пропорційності, просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за відсотками у розмірі 80 329, 78 грн.

З огляду на зазначені вище умови договору, відсутність доказів на підтвердження їх оспорювання відповідачкою та доказів на спростування утворених сум заборгованості, суд прийшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ ?Коллект Центр?, що дає достатні підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики № від 11 грудня 2019 року у розмірі 86 925, 09 грн, з яких: 6 595, 31 грн - заборгованість за тілом кредиту; 80 329, 78 грн - заборгованість за відсотками.

Посилання представника відповідача в тім, що право ТОВ ?Коллект Центр нараховувати проценти за користування кредитними коштами припинилося зі спливом строку користування саме сьомим траншем, а не протягом визначеного договором строку кредитування, суд відхиляє, оскільки, вони зводяться до вибіркового тлумачення представником відповідача умов договору, укладеного між сторонами, якими встановлено розмір і порядок одержання кредитодавцем процентів за весь періоду кредитування в межах строку дії договору у вигляді відновлювальної кредитної лінії.

За правилом статті 204 ЦК України існує презумпція правомірності наведеного правочину, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: ?стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов?язки підлягають виконанню?.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19).

Разом з тим, відповідачка не надала суду доказів, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вищезазначених умов кредитного договору, відповідно у суду відсутні підстави не брати їх до уваги при вирішенні спору в частині стягнення процентів та здійснювати довільне тлумачення умов договору, зокрема, в частині стягнення плати за користування кредитними коштами.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Отже, доводи представника відповідачки про те, що розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ ?Коллект Центр? має бути не більше 5 486, 66 грн. ( 9 050, 00 грн. + 3 436, 66 грн. = 12 486, 66 грн. - загальний розмір боргу - 7 000, 00 грн. - сплачена відповідачкою сума на погашення кредиту 03 квітня 2020 року), ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні представника умов укладеного договору позики та вимог чинного законодавства, тому відхиляються судом, як необґрунтовані.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?зок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 86 925, 09 грн., з яких: 6 595, 31 грн. - тіло позики, 80 329, 78 грн. в межах дії строку договору - 36 місяців.

Що стосується позовних вимог ТОВ ?Коллект Центр? в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000, 00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009, пункті 80 рішення у справі ?Двойних проти України? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ ?Коллект Центр?, у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копія заявки на надання юридисної допомоги №491 від 01 квітня 2025 року; копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року; витяг з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2025 року на суму 18 000,00 грн.

Водночас, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, розмір суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягала стягненню з відповідачки, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд прийшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 4 000, 00 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справ. При цьому, судом враховано, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих зі сторони позивача коштів.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 598, 599, 610, 611, 624, 625, 629, 1049, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр? (, адреса: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 11 грудня 2019 року у розмірі 6 595 (шість тисяч п?ятсот дев?яносто п?ять) грн. 31 коп. - тіло позики, 80 329 (вісімдесят тисяч триста двадцять дев?ять) грн. 78 коп. - проценти за користування позикою (в межах дії строку договору - 36 місяців), 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. - судовий збір.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю ?Коллект Центр? відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: