Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2995/23
Провадження № 2/376/101/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участю секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 26.03.2021 між ТОВ "ФК "АРАГОН", правонаступником якого є ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" згідно договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8584042 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за яким відповідач на банківську картку отримала грошові кошти в сумі 3000 грн.

Однак відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 40272,60 грн., яку позивач просить стягнути, а також інфляційні витрати та 3% річних.

Ухвалою суду від 24.10.2023 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача згідно з поданою позовною заявою просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. 14.12.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію обгрунтовує тим, що позивач мав право нараховувати проценти лише до закінчення строку визначеного договором, тобто до 20.04.2021, а тому всі суми нараховані за період після 20.04.2021 не підлягають стягненню (а.с. 78-84).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про таке.

Матеріалами справи встановлено, що 26.03.2021 між ТОВ "ФК "АРАГОН", правонаступником якого є ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" згідно договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8584042 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за яким відповідач на банківську картку отримала грошові кошти в сумі 3000 грн (а.с. 16-20).

Пунктом 3.1, 3.4 договору визначено, що кредит надається строком на 25 днів до 20.04.2021 (включно) від дати отримання позичальником коштів, але не більше 30 днів. Датою отримання кредиту є дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної картки позичальника. Відповідно до п. 3.6 Договору кредит надається на умовах сплати процентів і основної суми кредиту в кінці строку дії кредитного договору.

У довідці щодо ідентифікації позичальника в системі ТОВ "ФК "АРАГОН" містяться дані про ОСОБА_1 , її прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса місця проживання, номер телефону, зазначено строк кредитування - 25 днів та процентна ставка - 1,28 % в день (а.с. 62).

В інформаційній довідці ТОВ "Платежі Онлайн" зазначено, що 26.03.2021 о 19:17:42 було проведено успішну транзакцію щодо видач кредиту по договору № 8584042 в сумі 3000 грн (а.с. 12).

05.08.2021 між ТОВ "ФК "АРАГОН" та ТОВ "ВВС-Факторинг" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 7877571 (а.с. 36-38).

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем.

Згідно з п. 7.1.5. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 08.09.2023 непогашена заборгованість відповідача за кредитним договором № 8584042 від 26.03.2021 становить 40272,60 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 3728,51 грн; 3% річних від простроченої суми 679,47 грн.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 26.03.2021 по 20.04.2021 в сумі 960 грн.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 26.03.2021 по 20.04.2021 в сумі 960 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 21.04.2021 по 08.09.2023 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору позивач як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 20.04.2021.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 20.04.2021. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з 21.04.2021 по 08.09.2023, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 21.04.2021 по 08.09.2023 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України: 3728,51 грн індексу інфляції за весь період прострочення та 679,47 грн 3% річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок заборгованості індексу інфляції та 3 % річних, які нараховувались за період з 26.03.2021 по 08.09.2023. При цьому, суд не погоджується з нарахування зазначених сум, оскільки до цих сум позивачем було враховано суму відсотків за користування кредитом, нарахованих за період в стягненні яких судом відмовлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8584042 від 26.03.2021 у розмірі 3960 грн., яка складається з 3000 грн. - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту); 960 грн. заборгованість за відсотками.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, судові витрати згідно зі ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею ЦПК України визначено, що 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду в позовній заяві визначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат - 2147,20 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 3960 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 211,13 грн (2147,20 х 3960/40272,60), витрати на правничу допомогу у розмірі 294,99 грн (3000 х 3960/40272,60), що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Таким, чином, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 211,13 грн. судового збору та 294,99 грн. витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 509, 526, 610, 611, 612, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 247, 258, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (, розташований: 01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10) заборгованості за кредитним договором № 8584042 від 26.03.2021 у розмірі 3960 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (, розташований: 01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, 10/10) 211,13 грн. судового збору та 294,99 грн. витрат на правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко