Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2025 Справа №607/16686/25 Провадження №2-о/607/463/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника заявника, адвоката Бабій Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення фактупостійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бабій Н. І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_4 . ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживав разом із сином ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 його спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, оскільки на день смерті були зареєстровані та проживали із спадкодавцем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника ОСОБА_5 .

01 червня 2024 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З. З. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/4 частки квартири № 150 , яка належала померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності.

28 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся державної нотаріальної контори із заявою про заведення спадкової справи та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Однак листом вих. № 1078/01-16 від 28 червня 2025 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що із наданих ним документів неможливо встановити факт його спільного проживання на день смерті із спадкодавцем ОСОБА_4 , а тому у відкритті спадкової справи останньому відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання.

Як слідує із запису будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку за адресою АДРЕСА_1 , померлий ОСОБА_4 був прописаний в даній квартирі з 17 березня 1994 року.

Листом № 32/2 від 11 червня 2025 року заявника було повідомлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 , передано в управління ОСББ «АДРЕСА_1» з 01 грудня 2022 року.

12 червня 2025 року заявник звернувся із адвокатським запитом про отримання інформації, щодо місця проживання свого батька до ОСББ «АДРЕСА_1». Проте у відповіді на адвокатський запит, ОСББ повідомили, що вони створені лише в 2022 році, а також при передачі їм на обслуговування будинку № 7, ПП «Вікторія-1» не передала жодних документів, які б містили відомості про зареєстрованих та проживаючих осіб у 2019 році.

За встановлених обставин, оскільки законодавець висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб, заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 18 серпня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні, яке відбулося 18 вересня 2025 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори наступну інформацію: чи заведена спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; чи складалися ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіти.

06 жовтня 2025 року судом зареєстровано лист Першої тернопільської державної нотаріальної контори із запитуваною інформацією.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Бабій Н. І. у судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, що не перешкоджає суду вирішувати заяву.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що є сусідкою заявника, вона проживає у АДРЕСА_4 . З 2003 року ОСОБА_1 постійно проживав за адресою - АДРЕСА_1 . За цією ж адресою проживали батько, дід та баба заявника. Після 2022 року ОСОБА_1 пішов служити в ЗСУ, приїжджає рідко.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 0 від 01 липня 2025 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками його є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , про що 13 квітня 1970 року виконавчим комітетом Вишнівчицької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області складено актовий запис № 4.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 червня 1995 року Відділом ЗАГСУ Тернопільського міськвиконкому, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками його є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03 січня 1997 року, виданого на підставі наказу керівника Міського бюро технічної інвентаризації від 27 грудня 1996 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Технічний паспорт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , складено 18 січня 1997 року, де власником вказана ОСОБА_5 .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку по АДРЕСА_1 , власником квартири з 1997 року вказана ОСОБА_5 . За цією адресою також з 17 березня 1994 року зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з 04 січня 2012 року - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 49 років помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 19 вересня 2023 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 років померла ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 09 січня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно довідки ОСББ «АДРЕСА_1» № 16 від 20 січня 2023 року, ОСОБА_5 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом із нею також зареєстрований ОСОБА_1 з 04 січня 2012 року.

Згідно листа Першої тернопільської державної нотаріальної контори № 1078/01-16 від 28 червня 2025 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що із наданих ним документів неможливо встановити факт прийняття заявником спадщини на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання.

Відповідно до листа Відділу реєстрації проживання осіб Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 18 червня 2025 року № 959/28-03, відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за період виконання відділом повноважень з 04 квітня 2016 року по 13 червня 2025 року відсутні.

Листом ПП «Вікторія-1» № 32/2 від 11 червня 2025 року інформувало адвоката Назарія Бабія, що будинок АДРЕСА_3 , передано в управління ОСББ «АДРЕСА_1» з 01 грудня 2022 року.

Натомість згідно листа ОСББ АДРЕСА_1, на адвокатський запит Бабія Н. І. від 12 червня 2025 року, жодної інформації щодо проживання (реєстрації) осіб в 2019 році немає, оскільки ОСББ «АДРЕСА_1» було зареєстроване в 2022 році.

06 жовтня 2025 року на запит суду від Першої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла інформація що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилася, що стверджується Інформаційними довідками зі спадкового реєстру №82679607 від 26 вересня 2025 року та №82679624 від 26 вересня 2025 року.

За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

23 вересня 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 вважав за необхідне зазначити, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої ОСОБА_1 заяви не встановив, оскільки померлий ОСОБА_4 заповітів не складав, спадкова справи після смерті цього спадкодавця не заводилася, та відсутні будь-які інші спадкоємці, які б могли спадкувати майно після смерті ОСОБА_4 та могли б оспорювати право заявника на прийняття спадщини.

Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Викладені ОСОБА_1 доводи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідка та наданих документів слідує, що заявник проживав з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, користувався житлом за цією адресою, яке було постійним його місцем проживання.

Таким чином, факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

Заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ;

Заінтересована особа 2: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.