Провадження № 2-др/760/194/25
10 жовтня 2025 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Ішуніної Л. М.,
за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гулько Жанни Вікторівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська Олена Гарріївна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,
У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська О. Г., про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 001 гривня, тобто по 4 500,50 гривень з кожного.

26 вересня 2025 року до суду надійшла заява Гулько Ж. В. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, в якій остання просила стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

Мотивуючи подану заяву, зазначає, що рішенням суду позов задоволено у повному обсязі. Разом з тим, при ухваленні рішення судом не було враховано та не вирішено питання щодо понесених судових витрат позивача на правничу допомогу, хоча представником подавались всі необхідні документи у відповідності до ЦПК України, зокрема, разом з позовом 18 грудня 2023 року було подано до суду розрахунок судових витрат у справі та докази їх понесення.

Так, 18 грудня 2023 року між позивачем та адвокатом Гулько Ж. В. було укладено договір про надання правничої допомоги № 18/1, за умовами якого адвокат надає ОСОБА_1 консультаційні та юридичні послуги щодо захисту її інтересів, складання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, аналіз документів, написання позовної заяви, відповіді на відзив, у зв`язку з ненаданням оригіналів документів на квартиру, в результаті чого позивач не має можливості оформити вступ у справо на спадщину за заповітом.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу, надану на підставі вищевказаного договору під час розгляду справи у суді першої інстанції, становлять 25 000 грн. Оплата зазначених витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 24 від 18 грудня 2023 року.

Враховуючи викладене, витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, тому представник просила заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 06 жовтня 2025 року подала до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначила, що стороною позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення із порушенням положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів не зробила заяви про те, що має намір подати докази понесення витрати на правничу допомогу після ухвалення рішення.

Крім того, позивач уже зверталась із аналогічним позовом до суду, де сторона позивача відмовилася від позову у зв`язку з його подачею до неналежного відповідача. Зазначена справа ідентична з поточною справою, за винятком особи сторони відповідача, що ставить під сумнів витрати часу адвоката на підготовку тієї самої за змістом позовної заяви з тими самими вимогами. При цьому, відповідач не зобов`язана компенсувати позивачу витрати, які вона понесла через помилки свого представника.

Також, представником позивача не надано жодної деталізації обсягу фактично виконаної роботи у цій справі, відсутні погодинні ставки працівників, максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, витрачений час на певний вид робіт, детальний опис виконаних доручень клієнта, акти прийому-передачі виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що стороною позивача не доведено необхідність, розумність та обґрунтованість заявленої суми витрат, а надані документи лише свідчать про фактичну сплату позивачем 25 000 грн на користь свого представника, тому просила відмовити у задоволенні заяви.

Учасники по справі в судове засідання, відповідно до вимог частини третьої статті 270 ЦПК України, не викликалися.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки учасники в судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Так, представником позивача у позовній заяві було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, розмір яких на момент ухвалення рішення по суті спору не змінився, а також було долучено докази понесених позивачем судових витрат та заявлено вимогу про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи по суті. Проте, при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл витрат сторони позивача на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим, представник позивача подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення на підставі пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, стороною позивача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у відповідності до норм чинного законодавства, а заперечення відповідача в частині того, що заяву було подано з порушенням вимог, визначених частиною восьмою статті 141 ЦПК України є безпідставними та відхиляються судом.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів позову та заяви 18 грудня 2023 року між позивачем та адвокатом Гулько Ж. В. був укладений договір № 18/1 про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (пункт 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень, зокрема, надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останньої в усіх загальних судах України у цивільних справах щодо визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; представляє інтереси замовника в судах з усіма правами, які надано законом позивачу.

Відповідно до пункту 3.1 договору за правничу допомогу, передбачену пунктом 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 25 000 грн.

Згідно з пунктом 4.2 договору за домовленістю сторін, оплата правничої допомоги може здійснюватися у вигляді передоплати або авансу.

18 грудня 2023 року на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 18/1 від 18 грудня 2023 року позивач сплатила на користь адвоката Гулько Ж. В. 25 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 24 від 18 грудня 2023 року.

Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Проаналізувавши поданий представником позивача договір про надання правничої допомоги та квитанцію, суд вважає, що сторона позивача довела понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання відповідача на те, що адвокатом Гулько Ж. В. не було подано до суду детального опису наданих нею послуг, із зазначенням витраченого часу на кожен вид виконаних робіт, а також актів прийому-передачі, виконаних робіт, оцінюються судом критично, оскільки умовами договору, а саме пунктом 1.2 сторонами визначено обсяг послуг, що надаються при розгляді цієї справи, а також визначено фіксовану вартість таких послуг.

Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати заперечення відповідача щодо співмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що даний позов подається до суду не вперше, та попередній раз саме сторона позивача відмовилася від позову.

З огляду на викладене, ураховуючи, що відповідач зазначила про не співмірність розміру витрат на професійну правничу, критерії співмірності зазначених витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, з огляду на вищевикладені обставини, реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає, що визначена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу, є завищеною і не являється співмірною, обґрунтованою і пропорційною об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру її відшкодування до 10 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 137, 141, 142, 258-261, 270, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Ухвалити по цивільній справі № 760/29877/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська Олена Гарріївна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом додаткове рішення.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати в сумі 10 000 грн (десять тисяч гривень), тобто по 5 000 гривень з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лішневська Олена Гарріївна, місце знаходження: м. Київ, вул. Борщагівська, 206, прим. 183.

Суддя Л. М. Ішуніна