Номер провадження: 22-ц/813/6651/25
Головуючий у першій інстанції Скриль Ю. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у сумі 6601,78 гривень та судового збору у сумі 302,80 гривень, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Скриль Ю.А. 20 червня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 30 вересня 2024 року, виданого Київським районним судом м. Одеси за заявою ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у сумі 6601,78 грн. та судового збору у сумі 302,80 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу було повернуто без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що заяву про скасування судового наказу боржником було подано 17 червня 2025 року, тобто на 15 день після отримання судового наказу із додатками, тобто, заяву подано в межах 15-денного строку, передбаченого ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Повертаючи заявнику без розгляду заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись із заявою 17 червня 2025 до Київського районного суду міста Одеси, ОСОБА_1 не ставилося питання про поновлення процесуального строку на звернення з такою заявою до суду.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом від 30 вересня 2024 року, виданим Київським районним судом м. Одеси за заявою ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», було стягнуто з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 6601,78 грн. та судовий збір у сумі 302,80 грн.

Копія вказаного судового наказу була направлена судом на адресу ОСОБА_1 , однак, доказів того, що боржник дійсно отримав судове рішення, матеріали справи не містять.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання копії судового наказу, який отримав у той же день, 02 червня 2025 року.

У наступному, через 15 днів після отримання судового наказу - 17 червня 2025 року, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року.

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Однак, судом першої інстанції не враховані вказані процесуальні норми, не прийнято до уваги те, що у матеріалах справи відсутні належні докази отримання боржником копії судового наказу засобами поштового зв`язку.

У той же час, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 отримав копію судового наказу 02 червня 2025 року, а заяву про його скасування подав через 15 днів, 17 червня 2025 року, тобто із дотриманням строку, передбаченого ч. 1 ст. 170 ЦПК України

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції помилково постановлено ухвалу про повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу.

Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст. ст., 367, 368, 369, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова