Справа № 295/8991/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

04 грудня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді - Петровської М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Дзюман О.І.,

представника позивача адвоката Мартиненко Ю.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Демчик Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та удаваними, -

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Вібросепаратор» звернулось до суду з позовом, в якому просить:

- визнати договір №1 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 14.11.2011, договір № 2 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.05.2012, договір № 4 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.04.2015, договір № 6 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 24.03.2018, які укладені між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 недійсними;

- визнати договір №1 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 14.11.2011, договір № 2 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.05.2012, договір № 4 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.04.2015, договір № 6 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 24.03.2018, які укладені між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 удаваними.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Королівського районного суду міста Житомира від 18 лютого 2022 року у справі № 296/5017/18 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 на відшкодування упущеної вигоди 299 594,39 грн та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн, а всього 599 594 грн.До розміру упущеної вигоди у суму 299 594,39 грн ввійшли суми орендної плати, яку ОСОБА_1 планував отримати від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «НТК СТЕП».У рішенні визначено, що сума неотриманого ОСОБА_1 прибутку (упущеної вигоди) є неотриманою орендною платою від зданих в оренду виробничих площ, використання яких неправомірно було заблоковано ПАТ «Вібросепаратор». Отже, Приватне акціонерне товариство «Вібросепаратор» наділено правом оспорити договори оренди, як заінтересована особа відповідно до ст. 215 ЦК України.

Вважає, що оспорювані договори оренди є удаваними, оскільки: зі змісту договорів вбачається плутанина з приміщеннями, які ніби-то ОСОБА_1 здав в оренду ОСОБА_2 та ТОВ «НТК СТЕП»; вказані договори належним чином не оформлені, без реквізитів сторін, заповнені від руки, без зазначення площ орендованих приміщень, на деяких актах прийому-передачі відсутні дати; повернення приміщень не оформлювалось взагалі, коли строк дії договорів закінчувався, у договорах не вказано реквізити, на які повинні сплачуватися кошти за оренду, розмір орендної плати написаний від руки, ким не відомо, розмір орендної плати не змінювався всі роки; при розгляді справи № 296/5017/18 представник ОСОБА_1 під час дослідження доказів говорив про існування взаємозаліку між відповідачами, проте доказів цьому немає, і наведені відомості не відображені у бухгалтерському обліку, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 ніколи не отримував оренду плату від ОСОБА_2 ; у матеріалах справи № 296/5017/18 у томі 2 а.с.134 наявний акт звірки підписаний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що послуга з оренди не може вважатися реальною, гроші за практично надану, але не реалізовану послугу не можуть бути виплачені, але умови оренди залишаються в силі; ОСОБА_2 не сплачував жодні податки, хоча мав такий обов`язок, як податковий агент згідно з пп.14.1.180 ст.14 Податкового кодексу України; у всіх договорах оренди, які укладені між відповідачами, між ОСОБА_1 та ТОВ «НТК СТЕП» у пункті 1.5. зазначається про те, що разом із орендою приміщень в користування передаються земельні ділянки, що не відповідає дійсності, оскільки до 2018 року земля під виробничими приміщеннями, якими володів ОСОБА_1 була в користуванні позивача, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 25.10.2002

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 30 листопада 2023 року цивільну справу №295/8991/22 прийнято до провадження, призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 27.02.2024, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, представником позивача на запитання головуючого судді уточнено позовні вимоги та зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Вібросепаратор» просить визнати договори оренди нерухомості №1 від 14.11.2011, №2 від 22.05.2012, №4 від 22.04.2015, №6 від 24.03.2018, які укладені між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 недійсними через удаваність.

Ухвалою від 27.02.2024, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у ОСОБА_1

01.04.2024 від представника позивача адвоката Сидорчук Ю.М. надійшла заява про зміну підстав позову.

В доповнення обгрунтування (підстав) позовних вимог, якими є визнання спірних договорів удаваними (предмет позову), представник позивача у заяві від 01.04.2024 додатково зазначила, зокрема, наступне:

1) з аналізу документів, отриманих з Головного управління ДПС у Житомирській області (копії документів щодо доходів та звітність третіх осіб, ФОП та ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «НТК СТЕП» з 2011 по 2019 роки), які є підставою для зміни підстав позову, вбачається , що ОСОБА_1 не надавав в оренду будь-яке майно ОСОБА_2 , ТОВ «НТК СТЕП» та ФОП ОСОБА_2 , тому можна дійти висновку, що укладені договори оренди містять ознаки фіктивності;

2) зі змісту договорів вбачається плутанина з приміщеннями, які ніби-то ОСОБА_1 здав в оренду ОСОБА_2 та ТОВ «НТК СТЕП»; вказані договори належним чином не оформлені, без реквізитів сторін, заповнені від руки, на деяких актах прийому-передачі відсутні дати; повернення приміщень не оформлювалось взагалі, коли строк дії договорів закінчувався, у договорах не вказано реквізити, на які повинні сплачуватися кошти за оренду, розмір орендної плати написаний від руки, ким не відомо, розмір орендної плати не змінювався всі роки; при розгляді справи № 296/5017/18 представник ОСОБА_1 під час дослідження доказів говорив про існування взаємозаліку між відповідачами, проте доказів цьому немає; укладені між відповідачами договори оренди не були відображені в бухгалтерському обліку і податковій звітності, ФОП ОСОБА_2 мав відображати в своєму обліку інформацію щодо оренди нежитлових приміщень.

Ці всі факти, обставини у своєму взаємозв`язку свідчать про удаваність та фіктивність правочинів, договорів оренди, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

3) відповідачі укладали зазначені договори без реальності настання правових наслідків для кожної сторони, без відображення у податковій звітності та не сплачуючи за оренду, податки. Приховуючи цей фіктивний правочин, відповідачі вчинили удаваний правочин.

Ухвалою суду від 23.07.2024 відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто представнику позивача заяву про зміну підстав позову у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та удаваними.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2024 ухвалу суду від 23.07.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Корольовського районного суду від 19.02.2025, враховуючи постанову Житомирського апеляційного суду від 12.11.2024, прийнято до судового розгляду заяву представника позивача про зміну підстав позову від 01.04.2024 у цивільній справі № 295/8991/22.

30.04.2024, 29.08.2024, 24.03.2025 від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшли пояснення, заява, відзив на позовну заяву зі зміненими підставами позову, у яких просили відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є неприпустимим.Претензії до укладених договорів з`явилися тільки після ухвалення рішення суду в справі № 296/5017/18. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним. Всі аргументи позивача про удаваність договорів оренди виробничих приміщень між орендодавцем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не відносяться до істотних умов договорів, не можуть бути підставою для визнання вказаних договорів удаваними ( недійсними) а також не відповідають тому переліку причин, по яким суд має їх визнати удаваними.

Доказів того, що вчинені договори оренди суперечать нормам ЦК України, іншим правовим нормам, інтересам держави, адвокат Сидорчук Ю.М. не надала. Водночас їх реальність підтверджується: фактом заключення договорів оренди за підписом сторін договорів та мокрою печаткою орендарів, що свідчить про вільне волевиявлення сторін та про те, що текст договору є закінченим і не може бути зміненим не в законний спосіб; фактом передачі орендодавцем приміщення орендарям;фактом ФОП ОСОБА_2 з ПрАТ «Вібросепаратор» договору про надання послуг і оплати за них № 6 -11 /ВС від 01.12. 2011, яким надається право з боку ПрАТ «Вібросепаратор» користуватися своєю власністю (земельною ділянкою (дорогою) та прохідною) для можливості користування власністю ОСОБА_1 ); фактом наявності претензії ПрАТ «Вібросепаратор» на адресу ФОП ОСОБА_2 за результатами виконання цього договору у 2012, 2013, 2014, і частину в 2015 роках від 20 квітня 2015 р. № 91; фактом виконання орендарями, з погодженням і на прохання орендодавця певного переліку робіт по пристосуванню (поліпшенню) загального приміщення для роботи двох орендарів, двох робітничих колективів; фактом розміщення орендарями на орендованих площах біля 20 - ти одиниць технологічного обладнання; в оренду здавалися як окремі приміщення, так і частини приміщень (сумісного користування) за згодою обох орендарів у відсотковому вимірі; повернення приміщень з оренди орендодавцю виконувалося з виконанням реальної дії - підписання нового договору та передача приміщень на новий термін; відсутність акту ще не говорить про те, що не було передано об`єкт оренди орендодавцю ( в усній формі).

Щодо «плутанини в приміщеннях, що передавалися в оренду», то в оренду окремим орендарям передавалися як цілі окремі приміщення так і частини приміщень, так званих «сумісного користування», у відсоткових частинах, що видно в актах приймання передачі.Щодо відсутності реквізитів учасників договорів на самих договорах, то юридичні реквізити (підпис, мокра печатка) що засвідчують вільне волевиявлення особи, саму особу та підводять риску в тексті договорів, в договорах є. Поштові, платіжні реквізити не є істотними умовами договору, так як вони можуть змінюватися в процесі існування договору декілька разів. Сторони погодилися їх уточнювати при кожній відповідній дії, але в преамбулі кожного договору найменування учасника ( крім того що таку інформацію містить печатка), його адреса є. Орендодавець ОСОБА_1 та орендарі ФОП ОСОБА_2 і ТОВ "НТК СТЕП" досягли угоди з усіх істотних умов, загальні вимоги, визначені ст. 203 ЦК України, дотримано.

Якщо є удаваний договір, має бути справжній договір. Адвокат Сидорчук Ю.М. не довела належними доказами, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цілей, інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що зазначені в тексті договорів, не вказала, який інший правочин приховується за допомогою укладеного правочину.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав. Позивач, звертаючись до суду просить визнати правочин недійсним з підстав його удаваності, що суперечить законодавству, оскільки суд встановивши удаваність правочину, визначає який насправді правочин вчинили сторони та застосовує відповідні норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Також у заяві від 29.08.2024 ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності, оскільки спірні договори були укладені в 2011, 2012, 2015, 2018 роках, і про такі позивачу було відомо з лютого 2018 року.

31.03.2025 від представника позивача адвоката Мартиненко Ю.М. надійшла відповідь на відзиви, у якій вказує, що право на оскарження договорів оренди у позивача виникло після того, як було винесено 18 лютого 2022р. рішення по справі № 296/5017/18. При цьому, позивач керувався ч.3 ст.215 ЦК України, якою визначено «якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Під час розгляду справи № 296/5017/18 в суді першої інстанції не розглядалося питання недійсності договорів оренди.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що приміщення дійсно здавалося в оренду: підтвердження оплати за оренду, відображення оплати оренди у бухгалтерському обліку, сплата податків.Звертає увагу суду, що відповідачі є рідними братами, і по суті в їх діях вбачається змова, щоб в майбутньому стягнути упущену вигоду з позивача. Доданий договір про надання послуг по земельній ділянці, який укладено було у 2012 році між позивачем та ОСОБА_2 , повідомлення про наявність заборгованості за вказаним договором, свідчить якраз про те, що ніяка виробнича діяльність не велася ОСОБА_2 . З доданого акту звірки, вбачається, що певний період ОСОБА_2 сплачував позивачу кошти, а потім припинив. Невідомо ким на зазначений документ нанесено рукописний текст, що згідно ст.762 ЦКУ наймач звільняється від сплати за весь час протягом якого майно не могло бути використаним.Отже, ще станом на 2015 рік жодної діяльності ОСОБА_2 не здійснював в орендованому приміщенні, проте відповідач продовжував здавати йому в оренду приміщення виключно на папері без настання реальних наслідків.Отже, укладені між відповідачами договори оренди були дійсно удаваними і є недійними. Щодо відзиву ФОП ОСОБА_2 , то останній не надає жодних пояснень щодо укладених між ним та ОСОБА_1 договорів оренди, не надає жодного доказу того, що ним дійсно здійснювалося хоч якась виробнича діяльність і що він орендував приміщення саме для того, щоб займатися цією виробничою діяльністю, і що він є фізичною особою-підприємцем. У відзиві зазначає, що з січня 2013 року позивач заблокував доступ до орендованого приміщення і тому виробнича діяльність ФОПу не відбувалася, відповідно, відповідачі переукладали договори оренди без настання реальних наслідків для кожної сторони. З аналізу доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема звітності, вбачається, що ОСОБА_1 , не надавав в оренду будь-яке майно ТОВ «НТК СТЕП» та ФОП ОСОБА_2 25 березня 2024р. було отримано відповідь на запит адвоката Сидорчук Ю.М. від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яка дійшла висновку, що якщо фізична особа ОСОБА_1 надавав в оренду майно, то орендар мав виступати у ролі податкового агента, та повинен був відобразити в своїй звітності у формі 1ДФ у графі За «Суму нарахованого доходу», незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні. У деклараціях 1ДФ ТОВ «НТК СТЕП» не відображено доходу, нарахованого на користь фізичної особи ОСОБА_1 . Декларації 1ДФ ФОП ОСОБА_2 відсутні, що може свідчити про те, що такий розрахунок не подавався. Тому можна дійти висновку, що ОСОБА_1 не надавав в оренду будь-яке майно ТОВ «НТК СТЕП», а укладені договори оренди містять ознаки фіктивності. Аналогічно ОСОБА_1 не надавав в оренду будь-яке майно ФОП ОСОБА_2 .У заключній частині Консультативного висновку від 26 березня 2024р. зазначено, що якщо дві сторони вважали договір дійсним, це мало відображатись в бухгалтерському та податковому обліку, навіть при звільненні від оплати.

Ці всі факти свідчать про недійсність та удаваність правочинів, договорів оренди, які укладені між відповідачами.

02.04.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзиви, у яких додатково зазначає, що позивач не є учасником оспорюваних договорів, тому його права не порушені. Реальність укладених договорів підтверджена доказами, наявними в матеріалах справи.

Ухвалою Корольовського районного суду від 28.05.2025 у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Мартиненко Юлії Миколаївни про призначення технічної експертизи у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та удаваними, - відмовлено.

Ухвалою Корольовського районного суду від 28.05.2025 у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Мартиненко Юлії Миколаївни про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та удаваними, - відмовлено.

Ухвалою Корольовського районного суду від 28.05.2025 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та удаваними, - відмовлено.

Ухвалою суду від 28.05.2025, зазначеною у протоколі судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити. Пояснила, що наявні докази свідчать про те, що укладаючи фіктивні договори оренди і переукладаючи їх періодично, сторони намагалися приховати, що ці договори укладені без настання реальних наслідків, отже наявні факти укладення удаваних правочинів. Відповідачі укладали договори оренди між собою без реальності настання правових наслідків для кожної сторони, без відображення у податковій звітності та не сплачуючи за оренду, податки державі. Приховуючи цей фіктивний правочин, відповідачі вчинили удаваний правочин. Оскаржити договори оренди, як фіктивні правочини не вбачається за можливе, оскільки у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. ОСОБА_1 не надавав в оренду будь-яке майно ТОВ «НТК СТЕП», а укладені договори оренди містять ознаки фіктивності. Аналогічно ОСОБА_1 не надавав в оренду будь-яке майно ФОП ОСОБА_2 . Відповідачі, вчиняючи удавані правочини (укладаючи фіктивні договори оренди), планували стягнення упущеної вигоди з позивача і розуміли, що вчиняють фіктивний правочин, укладаючи договори оренди виключно на папері, без виконання прав та обов`язків за договорами. Ці всі факти, обставини у своєму взаємозв`язку свідчать про удаваність через фіктивність правочинів, договорів оренди, які укладені між відповідачами. Отже, договір № 1 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 14.11.2011р., договір № 2 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.05.2012р., договір № 4 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 22.04.2015р., договір № 6 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення) від 24.03.2018р„ які укладені між відповідачами є недійсними та удаваними, які укладалися для того, щоб:приховати реальні наміри ОСОБА_1 , спрямовані на стягнення з позивача упущеної вигоди у рамках справи № 296/5017/18; створити вигляд, що приміщення дійсно здавалися в оренду, уклавши договори оренди тільки на папері, без настання реальних юридичних наслідків для сторін договору;приховати, що укладені між відповідачами договори оренди були фіктивними, містили ознаки фіктивності;внести недостовірні дані до акту звірки, який підписаний відповідачами.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Демчик Н.О. просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, удаваність правочину не доведено, позивач не є учасником оспорюваних договорів оренди, а тому його право не порушено.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14 листопада 2011 року уклав із ФОП ОСОБА_2 (орендар) договір №1 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частину виробничого приміщення загальною площею 460 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , надав орендарю у платне користування, з розрахунку орендної плати 10 грн за один квадратний метр, на 24 місяці. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

22 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір №2 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 460 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , надана орендарю у платне користування, з розрахунку орендної плати 12 грн за один квадратний метр, на 35 місяців, тобто з 22 травня 2012 року по 22 квітня 2015 року. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

22 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НТК-СТЕП» (орендар) укладено договір №3 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 396 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , разом з земельною ділянкою площею 0,1735 га, надані орендарю у платне користування, з розрахунку орендної плати 12 грн за один квадратний метр, на 35 місяців, тобто з 22 травня 2012 року по 22 квітня 2015 року. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір №4 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 460 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , надана орендарю у користування, з розрахунку орендної плати 12 грн за один квадратний метр, на 35 місяців, тобто до 22 березня 2018 року. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НТК-СТЕП» (орендар) укладено договір №5 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 396 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , разом з земельною ділянкою площею 0,1735 га, надані орендарю у платне користування, з розрахунку орендної плати 12 грн за один квадратний метр, на 35 місяців, тобто до 22 березня 2018 року. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

24 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір №6 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 460 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , надана орендарю у користування, з розрахунку орендної плати 20 грн за один квадратний метр, на 35 місяців. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

24 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НТК-СТЕП» (орендар) укладено договір №6 оренди об`єкта нерухомості (нежитлового приміщення виробничого призначення), за умовами якого частина виробничого приміщення загальною площею 460 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , разом з земельною ділянкою площею 0,1735 га, надана орендарю у користування, з розрахунку орендної плати 20 грн за один квадратний метр, на 35 місяців. Сторонами підписаний акт прийому-передачі вищевказаного приміщення в оренду (додаток № 2).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 25.10.2002, зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди № 109 від 12.11.2002, Житомирська міська рада передала в оренду ВАТ «Вібросепаратор» земельну ділянку площею 8,3710 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 25 років.

Рішенням Королівського районного суду міста Житомира від 18 лютого 2022 року у справі № 296/5017/18 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування упущеної вигоди 299594,39 грн. та на відшкодування спричиненої моральної шкоди 300 000,00 грн., а всього 599 594 (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 296/5017/18 рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 лютого 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_1 , з 300 000 грн до 100 000 грн, а також загальну суму з 599 594 грн до 399 594 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1 ст.793 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів оренди удаваними на підставі статті 235 ЦК України, позивач не зазначив, які ж договори насправді було вчинено з метою приховати спірні договори оренди.

Отже, пред`являючи позов про визнання договорів оренди удаваними, позивач має довести, що всі сторони договору мали на меті досягнення наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних для іншого договору, передбаченого ЦК України.

Змагальність сторін є одним з основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування недійсності правочину покладається на позивача.

У цих спірних правовідносинах позивач не довів, що оспорювані договори оренди №1 від 14.11.2011, № 2 від 22.05.2012, № 4 від 22.04.2015, № 6 від 24.03.2018, є удаваними, тобто такими, що їх вчинено для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Судом не встановлено, що сторони з учиненням оспорюваних правочинів навмисно виразили не ту внутрішню волю, що насправді мала місце.

Посилання представника позивача на те, що вказані договори належним чином не оформлені, без реквізитів сторін, заповнені від руки, без зазначення площ орендованих приміщень, на деяких актах прийому-передачі відсутні дати, а також на те, що ОСОБА_1 ніколи не отримував орендну плату від ОСОБА_2 , не свідчить про удаваність договорів оренди.

Що стосується посилання на фіктивність договорів оренди (змінена підстава позову), то предметом спору є саме визнання правочинів удаваними, а не фіктивними.

В ухвалі суду від 23.07.2024, яка скасована постановою Житомирського апеляційного суду, судом наголошувалось, що «… позовна заява з доповненими підставами від 01.04.2024 містить ті ж позовні вимоги, що і первісний позов, які додатково, поряд із удаваністю спірних договорів, обгрунтовуються їх фіктивністю. Формально не зазначаючи в зміненому позові (заяві про зміну підстав позову від 01.04.2024) вимогу про визнання спірних договорів фіктивними, представник позивача констатує це в обгрунтуванні позову. Разом з тим, підстави для визнання правочину удаваним та фіктивним є відмінними між собою. Отже, в такий спосіб представник позивача намагається змінити одночасно і підстави і предмет позову з метою одночасного дослідження судом спірних договорів з підстав і фіктивності, і удаваності, та відповідно, домогтись визнання судом їх фіктивними або удаваними, тобто на вибір суду.»

Таким чином, суд не вправі самостійно визнавати правочини фіктивними, якщо це не є предметом спору, та, відповідно, не досліджує такі правочини на ознаки їх фіктивності, оскільки такі обставини не входять в предмет доказування у справі.

Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , які є сторонами правочинів, виникли інші правовідносини, ніж передбачені оспорюваними договорами оренди. ПАТ «Вібросепаратор» не доведено, що оспорювані договора оренди є удаваними, тобто такими, що вчинено сторонами для приховання інших правочинів, який вони насправді вчинили, і що воля сторін договорів оренди була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені укладеними між ними правочинами.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» задоволенню не підлягають.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності cуд зазначає, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Наведена позиція узгоджується із викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18).

Оскільки позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, тому подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності судом не вирішується.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні цивільного позову Приватного акціонерного товариства «Вібросепаратор» (м.Житомир, вул.С.Параджанова, 93, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання договорів недійсними та удаваними, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено: 18.12.2025.

Суддя М. В. Петровська