У Х В А Л А

іменем України

Єдиний унікальний номер №943/2454/25

Провадження № 4-с/943/2/2026

12 січня 2025 року м. Буськ Львівська область

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г. О., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , стягувач Головне управління ДПС у Львівській області на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

До Буського районного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 з скаргою дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Згідно скарги та доданих до неї документів вбачається, що провадження в даній справі не може бути відкрите, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способам захисту свого права.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З наведеного вбачається, що нормами ЦПК встановлена можливість сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/117, питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Тобто, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

При цьому, з аналізу норм ЦПК України та Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що в порядку цивільного судочинства суд може розглядати скарги на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця лише у тих випадках, якщо примусове виконання проводиться за виконавчим документом, виданим судом при розгляді цивільної справи.

Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця при виконанні рішень інших органів такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 287 КАС України.

Таким чином, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмежовано юрисдикцію спору за об`єктом оскарження. Якщо оскаржується рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання саме судового рішення, то спір підлягає розгляду у суді, який видав виконавчий документ. У разі оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо безпосередньо виконання рішень інших органів (посадових осіб), спір розглядається відповідним адміністративним судом.

Отже, нормами ЦПК України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного судочинства.

Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.

З матеріалів скарги вбачається, що відносно ОСОБА_1 ГУДПС У Львівській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1716-58У виданої 08.11.2018 року.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в справі слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що даний спір не відноситься до розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2,4,186, 259, 260, 353, 447 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач Головне управління ДПС у Львівській області на дії/бездіяльність органу примусового виконання, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: Г. О. Шендрікова