Справа № 489/8690/24
Провадження № 2-о/489/38/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем Тищенко Д.О.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко Т.В.,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заінтересована особа: Миколаївська міська рада,

встановив:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сидоренко Т.В. звернулась до суду із завою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гоф Німеччина померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді кв. АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері, на час відкриття спадщини постійно проживала разом із нею однією сім`єю в м. Гоф Німеччина. У встановлений діючим законодавством строк до уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини після смерті матері вона не зверталась, оскільки постійно проживала разом з померлою. В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ПН ММНО Рибачук О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте їй було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують фактичне проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті (відкриття спадщини).

Між тім, ОСОБА_1 протягом тривалого часу (починаючи з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України) проживала разом зі своєю матір`ю в м. Гоф Німеччина, доглядала за нею, після її смерті здійснила її поховання. Однак на теперішній час встановлення факту проживання заявника разом із її матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини інакше, ніж в судовому порядку, не виявляється можливим. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення її спадкових прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також заявник просила суд викликати для допиту в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено її до розгляду; витребувано у ПН ММНО Рибачук О.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.12.2024 від ПН ММНО Рибачук О.В. надійшли витребувані відомості.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Сидоренко Т.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 06.11.2024 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що заявниця є його двоюрідною сестрою, а померла ОСОБА_4 його тіткою - рідною сестрою його матері, які є між собою двійнятами. Фактично вважав ОСОБА_4 своєю другою мамою, оскільки не мав батька, проживав з нею разом з дитинства та зі своєю двоюрідною сестрою, якою є ОСОБА_1 . Після повномасштабного вторгнення заявниця разом із ОСОБА_4 та чоловіком заявниці виїхали в м. Гоф Німеччина, де сумісно проживали. Сідок двічі на день спілкувався з ними по телефону та відеозв`язку, бачив як вони разом приймали їжу, а також умови проживання заявниці та своєї тітки ОСОБА_4 до часу її смерті у Німеччині, сумнівів у їх сумісному проживанні не має.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що заявниця є її двоюрідною тіткою, а ОСОБА_4 - її двоюрідною бабусею зі сторони батька. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф навесні 2022 року заявниця разом із ОСОБА_4 та чоловіком заявниці виїхали в м. Гоф Німеччина, де сумісно проживали до часу смерті бабусі, після чого її кремували.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

14.06.1985 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 4, зворотня сторона).

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько завниці ОСОБА_6 помер (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1997, виданого ЖКВ ВО «Зоря», ОСОБА_9 на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно довідок з місця проживання (довідок про реєстрацію), виданих Спеціалізованим відділом муніципальних послуг міста Гоф (Німеччина) від 05.10.2023, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 проживали за адресою: АДРЕСА_2 - з 08.03.2022 (а.с. 9-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_4 (а.с. 4). ОСОБА_4 померла в м. Гоф, Німеччина. Після її смерті відкрилась спадщину у вигляді належної їй кв. АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи, пояснень учасників справи та свідків вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 разом з нею постійно проживала її донька ОСОБА_7 , яка здійснювала догляд за матір`ю, оскільки вона була особою похилого віку.

З матеріалів спадвокої справи № 38/24, заведеної ПН ММНО ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь які інші особи, окрім ОСОБА_1 , із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с. 28-40).

01.02.2008 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого належну їй кв. АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_1 (а.с. 33).

25.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до ПН ММНО Рибачук О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщин після смерті її матері, проте згідно постанови від 25.10.2024 їйу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки відсутні належні документи, які підтверджують її фактичне проживання на час смерті разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

З досліджених судом документів встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась її донька ОСОБА_1 , інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, надавши оцінку доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 станом на час відкриття спадщини, про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показами свідків, а саме пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Заінтересована особа: Миколаївська міська рада, , адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст рішення складено 09.01.2025.

Суддя Г.А. Микульшина