Справа №403/184/24 провадження № 2/403/54/26
У Х В А Л А

30 грудня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Муляві В.В.,

за участі:

прокурора Семенюк В.І.,

представника відповідача Устинівської селищної ради - адвоката Глазкова А.С.,

представника третьої особи Шишки В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, поданим в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кіровоградської обласної державної адміністрації, до Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом прокурора в інтересах держави до Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про: 1) визнання недійсним рішення Жовтневої сільської ради Устинівського району Кіровоградської області №390 від 18 червня 2020 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у приватну власність громадянину ОСОБА_1 »; 2) скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,2 га, кадастровий номер: :02:000:5632, вчинену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 червня 2020 року (номер запису про речове право 37145633); та 3) скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки, вчиненої в Державному земельному кадастрі 16 березня 2020 року.

У поданому до суду 17 вересня 2025 року відзиві на позовну заяву представником відповідача Устинівської селищної ради адвокатом Глазковим А.С. зазначено про: визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву; поновлення Устинівській селищній раді процесуального строку для подання відзиву у справі; прийняття відзиву до розгляду та долучення його до матеріалів справи; повернення справи до стадії підготовчого провадження для вирішення клопотання про залишення позовної заяви без руху; застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.185 ЦПК України, та залишення позовної заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків - надання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:5632; відмову у задоволенні позовних вимог прокурора в повному обсязі. На обгрунтування пропуску строку для подання відзиву адвокатом Глазковим А.С. зазначена сукупність об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасну підготовку та подання правової позиції відповідачем, якими є складність справи, що вимагала значного часу на збір та аналіз доказів, а також кардинальна зміна правового регулювання спірних правовідносин, що виникла вже після спливу процесуальних строків. Для підготовки відзиву відповідачу необхідно було зібрати та проаналізувати значний масив архівних та технічних документів, що охоплюють період понад 25 років, зокрема, рішення Кіровоградської обласної ради №102 від 18 серпня 1999 року «Про надання земельних ділянок лісового фонду»; рішення Жовтневої сільської рад №13 від 19 січня 1999 року та виписку з протоколу загальних зборів КСП імені Мічуріна №2 від 13 березня 1999 року, які передували рішенню обласної ради та підтверджували згоду землекористувача на вилучення земель; архівні планово-картографічні матеріали, зокрема викопіювання земель, що підлягали передачі Долинському держлісгоспу; матеріали трьох циклів лісовпорядкування (1999-2000, 2009-2010 та 2019-2020 років). Отримання та аналіз цих документів, багато з яких зберігаються в різних архівних установах та державних підприємствах, є тривалим процесом, який виходить за межі стандартного строку, відведеного для подання відзиву. Крім того, обставиною, яка унеможливила своєчасне подання відзиву, стала зміна законодавства, яка відбулася вже після спливу, встановлених судом строків, зокрема набрання 09 квітня 2025 року чинності Законом України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, яким ст.390 ЦК України доповнено ч.5, а також ст.ст. 177 та 185 ЦПК України, якими встановлено зобов`язання позивача (прокурор або орган влади) у разі подання позову про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави, додати до позовної заяви документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна. Натомість відмова у поновленні строку та прийнятті до розгляду відзиву призведе до порушення фундаментальних принципів цивільного судочинства, гарантованих ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (принципу змагальності, рівності перед законом та судом, права на справедливий суд). Позивач зобов`язаний виконати вимоги, встановлені новою редакцією ЦПК України, недотримання яких є безумовною підставою для залишення позовної заяви без руху. Враховуючи, що зазначені вище виняткові обставини виникли після закриття підготовчого провадження, а питання відповідності позовної заяви вимогам закону вирішується під час відкриття провадженні у справі або у підготовчому засіданні, наявні підстави для повернення справи до стадії підготовчого провадження для вирішення клопотання про залишення позовної заяви без руху.

У поданій до суду 10 листопада 2025 року відповіді на відзив прокурор прохав суд визнати неповажними причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву; відмовити Устинівській селищній раді у поновленні процесуального строку для подання відзиву у справі та прийнятті відзиву до розгляду; відмовити у задоволенні клопотання відповідача про повернення справи до стадії підготовчого провадження для вирішення клопотання про залишення позовної заяви без руху; відмовити у задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.185 ЦПК України та задоволити позовну заяву прокурора в повному обсязі.

18 грудня 2025 року прокурором до суду була подана заява, в якій останній прохав суд повернутися до стадії підготовчого судового засідання; прийняти заяву про зміну предмета позову, яка стосується доповнення раніше пред`явлених трьох позовних вимог вимогою про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером: :02:000:5632 площею 1,2 га, та подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням цієї заяви. На обгрунтування підставності заявлених вимог зазначив про те, що окружною прокуратурою, з урахуванням практики Верховного Суду, оприлюдненої на час подання позову, було сформульовано позовні вимоги щодо усунення перешкоду здійсненні права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою. Водночас Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09 квітня 2025 року, ст.390 ЦК України доповнено ч.2 наступного змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпорядження, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статтей 387 і 388 цього Кодексу». Таким чином, даний закон встановив необхідність зміни способу захисту з негаторного (ст.391 ЦК України) на віндикаційний (ст.387 ЦК України). Також прокурором зазначено про те, що відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, набуваючи у власність спірну земельну ділянку, оскільки міг, проявивши розумну обачність, знати, що ця земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття. В той же час при застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 03 жовтня 2019 року у справі №902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі №922/2115/19 та від 16 грудня 2021 року у справі №910/7103/21, згідно з якими суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. З урахуванням законодавчих змін, пов`язаних із зміною способу захисту, які набрали чинності після відкриття провадження у справі та з урахуванням обставин даної справи, виникла необхідність у заявленні прокурором клопотання у відповідності до вимог ст.276 ЦПК України про розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті прокурор прохала суд повернутися до стадії підготовчого судового засідання та задоволити подану заяву про зміну предмета позову з огляду на законодавчі зміни та зміну судової практики Верховного Суду, згідно з якою належним способом захисту у даній категорії справи є саме витребування земельної ділянки. З приводу поданого представником відповідача Устинівської селищної ради - адвокатом Глазковим А.С. відзиву на позовну заяву, зазначила про те, що у відповідача було достатньо часу для подання відзиву у встановлений строк, а тому у прийнятті відзиву до розгляду слід відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача Устинівської селищної ради - адвокат Глазков А.С. заперечив проти задоволення заяви прокурора про прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову та повернення до стадії підготовчого засідання, зазначивши про те, що практика Верховного Суду щодо витребування майна, як способу захисту прав власника, є усталеною та існувала задовго до початку розгляду справи. Повернення на стадію підготовчого засідання буде суперечити завданню цивільного судочинства щодо своєчасного розгляду справи. З приводу викладених ним у відзиві вимог зазначив про відмову від них в частині повернення справи до стадії підготовчого провадження для вирішення клопотання про залишення позовної заяви без руху, застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.185 ЦПК України, та залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим прохав суд ці вимоги не розглядати.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник третьої особи прохав суд задоволити заяву прокурора щодо прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача Устинівської селищної ради, представника третьої особи, дослідивши зміст відзиву на позовну заяву та заяви про зміну предмета позову і повернення до стадії підготовчого засідання, суд при вирішенні викладених в них вимог приходить до наступного висновку.

Щодо визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву; поновлення Устинівській селищній раді процесуального строку для подання відзиву у справі; прийняття відзиву до розгляду та долучення його до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч.7 ст.178 ЦПК України).

За змістом ч.ч.2, 4 ст.174 ЦПК України подання відзиву, як заяви по суті справи, є правом учасника справи.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року позовна заява прокурора була прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі. Відповідачам Устинівській селищній раді та ОСОБА_1 встановлений строк для подачі відзиву на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення їм копії даної ухвали суду.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач Устинівська селищна рада отримала копію вказаної ухвали суду в її електронний кабінет 24 березня 2025 року о 23:35:12.

Отже, Устинівська селищна рада в особі уповноваженого представника мала подати відзив на позовну заяву до 09 квітня 2025 року.

Судом також встановлено, що 13 червня 2025 року представником Устинівської селищної ради до суду була подана заява про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, а також визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 13 червня 2025 року, постановленою в підготовчому засіданні за участі прокурора Семенюк В.І., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17 вересня 2025 року представником відповідача Устинівської селищної ради - адвокатом Глазковим А.С. до суду був поданий відзив на позовну заяву із викладеними в ньому вимогами щодо визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву, поновлення процесуального строку для його подання, прийняття відзиву до розгляду та долучення його до матеріалів справи.

Отже, з дати закінчення строку для подання відповідачем Устинівською селищною радою відзиву на позовну заяву і до дати його подання до суду, минуло більше пяти місяців, протягом яких відповідачем не було реалізоване надане йому право на подання відзиву без поважних причин з огляду на наступне.

У поданому до суду відзиві представником Устинівської селищної ради зазначається про тривалість процесу отримання та аналізу значного масиву документів, необхідних для підготовки відзиву, які охоплюють період понад 25 років та зберігаються в різних архівних установах та державних підприємствах.

Разом з тим, представником відповідача - адвокатом Глазковим А.С. не надано суду доказів вжиття ним чи іншою уповноваженою Устинівською селищною радою особою дій, спрямованих на отримання від архівних установ та державних підприємств зазначених у відзиві документів (див. вище по тексту ухвали), зокрема адвокатських запитів тощо.

Також представником Устинівської селищної ради не доведено отримання ним будь-яких інших документів, ніж ті, які були додані до позовної заяви та які містять копії відповідних рішень Кіровоградської обласної ради №102 від 18 серпня 1999 року, Жовтневої сільської ради №13 від 19 січня 1999 року, планово-картографічні матеріали та матеріали лісовпорядкування, та які відповідно надсилались судом Устинівській селищній раді, як відповідачу, на виконання вимог ч.2 ст.190 ЦПК України.

Суд також не бере до уваги як обєктивну обставину, яка унеможливила своєчасне подання відповідачем Устинівською селищною радою відзиву на позовну заяву, зазначену представником у відзиві зміну законодавства у звязку із набранням 09 квітня 2025 року чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», оскільки процесуальна сутність відзиву полягає у поданні відповідачем до суду заперечень проти позову, тобто саме проти тих позовних вимог, які були прийняті судом до розгляду та за якими судом було відкрите провадження у справі.

Тобто Устинівська селищна рада, у разі наявності такого наміру, мала право подати відзив на позов прокурора про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки у встановлений судом строк і подальші зміни законодавства жодним чином не перешкоджали їй, як учаснику судового процесу, висловити свої заперечення у визначеній законом процесуальній формі та в межах встановленого судом строку саме з приводу цих позовних вимог.

При цьому подальші зміни законодавства могли обумовлювати право Устинівської селищної ради на подання відзиву на позовну заяву виключно у випадку зміни позивачем предмету або підстав позову, прийняття судом до розгляду заяви про таку зміну та встановлення судом відповідачу строку для подання відзиву на змінену позовну заяву.

Разом з тим, станом на дату подання відзиву 17 вересня 2025 року процесуальних дій, пов`язаних із зміною предмета або підстав позову ні позивачем, ні судом вчинено не було.

За вказаних обставин суд констатує відсутність поважних причин неподання відповідачем Устинівською селищною радою відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк.

Крім того, ч.1 ст.127 ЦПК України не передбачає повноважень суду поновлювати процесуальний строк для подання відзиву, оскільки згідно з даною процесуальною нормою, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Натомість строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дати вручення (отримання) ухвали про відкриття провадження у справі був встановлений судом, а тому міг бути лише продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку (ч.2 ст.127, ч.7 ст.178 ЦПК України).

Разом з тим, жодних заяв про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву від Устинівської селищної ради в особі уповноваженого представника до 09 квітня 2025 року подано не було.

Отже, підстави для поновлення відповідачу Устинівській селищній раді встановленого судом процесуального строку відсутні.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що відзив на позовну заяву був поданий на стадії судового розгляду справи з порушенням встановленого судом строку для його подання за відсутності поважних причин такого пропуску, та без подання до суду заяви про продовження цього строку до його закінчення, викладена представником відповідача Устинівської селищної ради у відзиві заява про прийняття відзиву до розгляду задоволенню не підлягає.

При цьому суд відхиляє доводи представника Устинівської селищної ради щодо порушення судом фундаментальних принципів цивільного права у разі відмови у поновленні строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки: 1) подання відзиву є правом, а не обов`язком відповідача, як учасника справи (ч.2 ст.174 ЦПК України); 2) відповідач в особі представника (або в порядку самопредставництва) не позбавлений можливості реалізувати свою процесуальну позицію під час розгляду справи в порядку п.п.2, 3 ч.1 ст.43 ЦПК України шляхом участі у судових засіданнях, у дослідженні доказів, подання заяв та клопотань, надання суду пояснень наведення своїх доводів, міркувань щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 3) ч.2 ст.227 ЦПК України прямо передбачає, що у вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них.

Отже, відмова суду у прийнятті до розгляду відзиву Устинівської селищної ради жодним чином не обмежує наданого законом права висловити свої заперечення проти позовної заяви прокурора у іншій, відмінній від відзиву, процесуальній формі, що однак не змінить ні суті такого заперечення, ні його значення для з`ясування судом дійсних обставин справи.

Щодо повернення до стадії підготовчого судового засідання, прийняття заяви про зміну предмета позову, яка стосується доповнення раніше предявлених позовних вимог вимогою про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки лісогосподарського призначення та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням цієї заяви.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч.4 ст.19 ЦПК України).

Згідно з п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, крім іншого, зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

На виконання даної вимоги в ухвалі суду від 20 березня 2025 року, якою позовна заява прокурора була прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі, було визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням у справі підготовчого засідання.

Отже, розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження був визначений судом 20 березня 2025 року та продовжує здійснюватися і на дату постановлення цієї ухвали.

Натомість ст.276 ЦПК України, на яку прокурор посилається у поданій до суду заяві про зміну предмета позову, заявляючи клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, стосується виключно клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що має подаватись одночасно з поданням позовної заяви або міститися в ній.

З огляду на викладене, зазначена прокурором норма ст.276 ЦПК України не є правозастосовною під час розгляду даної цивільної справи, як така, що регулює інший порядок здійснення позовного провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України одним із завдань підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч.2 ст.189 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення вимог та заперечень проти них, розглядає відповідні заяви (п.3 ч.2 ст.197 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 червня 2025 року, постановленою в підготовчому засіданні за участі прокурора Семенюк В.І., підготовче провадження було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Заява про зміну предмета позову була подана прокурором до суду 18 грудня 2025 року, тобто більше, ніж через пів року після закриття підготовчого провадження у справі.

За вказаних обставин суд не бере до уваги як обєктивну обставину, яка унеможливила подання прокурором заяви про зміну предмета позову у передбачений процесуальним законом строк, посилання прокурора на законодавчі зміни, повязані зі зміною способу захисту, які набрали чинності після відкриття провадження у справі, оскільки Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» набрав чинності 09 квітня 2025 року, натомість підготовче провадження у справі була закрите 13 червня 2025 року.

Тобто прокурор, реалізуючи надані йому процесуальні повноваження, не був позбавлений можливості протягом більше, ніж двох місяців після дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», подати до суду заяву про зміну предмета позову з викладенням в ній відповідних правових підстав такої зміни.

Отже, сама по собі обставина набрання чинності зазначеним вище Законом не є достатньою підставою для визнання поважною причини неподання прокурором до закінчення підготовчого засідання передбаченої ч.3 ст.49 ЦПК України заяви.

Суд також відхиляє, як неспроможні, зазначені прокурором доводи про те, що Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» встановив необхідність зміни способу захисту з негаторного (ст.391 ЦК України) на віндикаційний (ст.387 ЦК України) у справах, де предметом є майно, щодо якого державними органами або органами місцевого самоврядування вчинялися дії, спрямовані на його відчуження, в результаті яких набувачем став субєкт права приватної власності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Норма даної статті не змінювалась та була чинною як на дату звернення прокурора до суду з даним позовом, так і на дату закриття підготовчого провадження у справі та набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом №4292-ІХ від 12 березня 2025 року) якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник майна має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Після внесених змін Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» ст.388 ЦК України було викладено в редакції, яка включає ч.4 цієї статті наступного змісту: «Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках».

Отже, право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, передбачене ст.ст.387, 388 ЦК України, як передбачений законом спосіб захисту, змін у звязку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», не зазнало.

Разом з тим, у поданій до суду заяві про зміну предмета позову прокурор посилається на зміни внесені Законом до ст.391 ЦК України, якими дана стаття була доповнена ч.2 наступного змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпорядження, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статтей 387 і 388 цього Кодексу».

З огляду на викладене, суд констатує, що положеннями ч.2 ст.391 ЦК України (в редакції Закону України №4292-ІХ від 12 березня 2025 року) не було змінено самого способу захисту цивільного права та інтересу власника у разі його порушення, яким є віндикаційний позов.

Змінами, внесеними до ст.391 ЦК України шляхом доповнення цієї статті частиною другою, лише було конкретизовано порядок реалізації власником майна наданого йому права на захист своєї приватної власності на підставі ст.ст.387 і 388 цього Кодексу у разі коли учасниками спірних правовідносин є органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

При цьому спосіб захисту залишився тим же - віндикаційний позов (витребування майна).

Отже, наведені вище твердження прокурора про обумовленість зміни способу захисту у даній справі набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не є підставними.

Відповідно суд також не бере до уваги наведені прокурором в судовому засіданні доводи про зміну судової практики, яка на відміну від попередньої, передбачає на даний час витребування земельної ділянки, оскільки жодних посилань на постанови Верховного Суду, які б свідчили про зміну судової практики при вирішенні даної категорії цивільних справ з урахуванням змін, внесених Законом України №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, прокурором наведено не було. Відсутність в органах прокуратури єдиної позиції з приводу того, як саме потрібно діяти у разі наведених вище змін в законодавстві, про що прокурором було безпосередньо зазначено в судовому засіданні на обгрунтування поданої до суду заяви про зміну предмета позову, також не може бути достатньою підставою для задоволення такої заяви та прийняття її до розгляду.

Крім того, судом враховується, що відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не встановлені, - встановлюються судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).

Процесуальний строк для подання заяви про зміну предмета позову, визначений ч.3 ст.49 ЦПК України, - до закінчення підготовчого засідання.

Разом з тим, жодної заяви про поновлення процесуального строку для подання заяви про зміну предмета позову подана прокурором до суду 18 грудня 2025 року заява не містить. Про наявність відповідної заяви прокурором не було зазначено і під час судового засідання 30 грудня 2025 року.

Отже, за відсутності поновленого строку для подання заяви про зміну предмету позову, прийняття такої заяви до судового розгляду є неможливим.

Щодо повернення до стадії підготовчого судового засідання суд зазначає наступне.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст.1 ЦПК України). Нормами чинного ЦПК України не передбачені такі процесуальні дії суду як повернення до стадії підготовчого засідання, не визначені умови, за яких допускається такий перехід та не встановлений порядок подальшого судового провадження після такого повернення.

У поданій до суду заяві про зміну предмета позову прокурор посилається на практику Верховного Суду та можливість її застосування до спірних правовідносин згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України.

Разом з тим, умовою застосування судами постанов Верховного Суду є подібність спірних правовідносин (зокрема, предмета позову, субєктного складу учасників).

Отже, застосування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду обумовлюється подібністю спірних правовідносин, а не лише самою наявністю такої практики суду касаційної інстанції.

У наведених прокурором в заяві про зміну предмета позову постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі №922/2115/19 та від 16 грудня 2021 року в справі №910/7103/21 вказується на можливість повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадках: якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження; для подання доказів у зв`язку з обставинами зазначеними у відзиві, та питання повернення до стадії підготовчої засідання для вирішення питання про залишення позову без розгляду.

Жодної із перелічених вище обставин, якими б обумовлювалась необхідність повернення до стадії підготовчого провадження після призначення справи до судового розгляду, подана прокурором до суду заява про зміну предмета позову не містить.

Одночасно з цим Верховний Суд у цих же постановах звернув увагу на те, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

У постанові Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі №367/6134/19 Верховний Суд не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що позивачкою було доведено існування вагомих підстав для повернення до стадії підготовчого провадження справи з огляду на тривалість перебування справи на стадії підготовчого провадження та відсутність поважних причин неможливості звернутися до суду з відповідним клопотанням до його закінчення.

З огляду на викладене, при вирішенні заяви прокурора в частині повернення до стадії підготовчого засідання судом також враховуються розумність строків судового провадження, враховуючи тривалість перебування цивільної справи на розгляді у суді.

Крім того, суд звертає увагу на суперечливу процесуальну поведінку прокурора під час судового провадження у даній справі, оскільки у поданій до суду 10 листопада 2025 року (після закриття підготовчого провадження 13 червня 2025 року) відповіді на відзив прокурор вважав відсутніми підстави для повернення справи до стадії підготовчого провадження для вирішення клопотання про залишення позовної заяви без руху та прохав суд відмовити в цьому представнику відповідача Устинівської селищної ради. Натомість вже 18 грудня 2025 року прокурором подано заяву про зміну предмета позову із викладеним в ній клопотанням про повернення до стадії підготовчого засідання. Суд констатує, що для змагального цивільного процесу характерною є рівність прав сторін та їх активність, ініціатива ведення справи (статті 12-13 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У пунктах 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність прокурором наявності вагомих обставин, які б об`єктивно, виходячи із завдань цивільного судочинства, обумовлювали необхідність повернення до стадії підготовчого провадження у справі, а також недоведеність прокурором існування обставин, які б перешкоджали вчиненню ним, як учасником цивільного процесу дій, спрямованих на зміну предмета позову у визначені законом строки, підстави для повернення до стадії підготовчого засідання відсутні, внаслідок чого заява прокурора в цій частині також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 43, 49, 127, 200, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника відповідача Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області - адвоката Глазкова Андрія Сергійовича про визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, поновлення процесуального строку для подання відзиву та прийняття відзиву до розгляду - відмовити. В задоволенні заяви прокурора про повернення до стадії підготовчого судового засідання та прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову відмовити. Розгляд цивільної справи здійснювати за наявними матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 02 січня 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова