КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/1449/25 Головуючий у І інстанції Чехов С.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Журби С.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Павленка Дмитра Олександровича на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що 02 травня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 02.05.2024-100000426, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 6000,00 грн строком на 98 днів.

ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок коштів в розмірі 6000 грн, а отже акцептовано умови Договору. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом - одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19.

Відповідно до договору від 02 травня 2024 року та квитанції про перерахунок коштів, кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 6000 грн, тобто, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов'язання за договором виконано в повному обсязі. У свою чергу відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на дату звернення до суду із позовом утворилася заборгованість в розмірі 18 420,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором № 02.05.2024-100000426 в розмірі 18 420,00 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Споживчий Центр» - Павленко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено наявні у матеріалах справи докази, отже рішення суду не можна вважати обґрунтованим.

Вказує на те, що документи, що складають Кредитний договір підписувались стороною позивача електронним підписом, а стороною відповідача за допомогою одноразових ідентифікаторів, які надсилались у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий.

Відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Представник ТОВ «Споживчий Центр» - ПавленкоД.О. в апеляційній скарзі зазначає, що при проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом системи BankID Національного банку.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Liqpay , яка є первинним платіжним документом в розумінні Закону України «Про платіжні послуги».

Позивачем до матеріалів справи долучені електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №02.05.2024-100000426, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №02.05.2024-100000426), підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: НОМЕР_4.

Сторона позивача в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Крім того, представникТОВ «Споживчий Центр» - Павленко Д.О. вказує на те, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії, неустойки, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Споживчий Центр» - Павленко Д.О. вважає, що стороною позивача надано достатньо доказів та наведено підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч.1 ст.360 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2024 року між ТОВ«Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 02.05.2024-100000426.

Пропозицію про укладення кредитного договору підписано електронним цифровим підписом відповідача та отримано на рахунок кошти у вказаному розмірі, тобто акцептовано умови договору. Позичальник під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку.

Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови:

- пропозиція про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії);

- заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором;

- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті.

Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору, з яким він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.

Для підписання і укладення цього правочину введений код з смс-повідомлення, яке надіслане на номер телефону відповідача.

Відповідно до заявки від 02.05.2024 року, сума кредиту 6000,00 грн, строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 07.08.2024 року.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку користування кредитом.

Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки - 1,18%.

Комісія пов`язана з наданням кредиту становить 600,00 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 3.2. договору, кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 4.1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та зворотності. Спосіб перерахування коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача №4441-11XX-XXXX-1292.

Відповідно до п. 6.1. Договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав квитанцію Liqpay від 02.05.2024 р., з якої вбачається, що 6000 грн було перераховано на банківську картку НОМЕР_2 , яку відповідач зазначив у Заявці кредитного договору, із призначенням платежу: Видача за договором № 02.05.2024-100000426.

На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором», відповідно до відомостей якого заборгованість відповідача за кредитним договором складає 18 420,00 грн, з яких 6000,00 грн - основний борг, 8820,00 грн - проценти, 600,00 грн - комісія, 3000,00 грн - неустойка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що отримання кредиту відповідач не підтвердив, доказів які б вказували на отримання ідентифікатора надано не було, стороною позивача не було надано доказів про отримання відповідачем, кредитних коштів які б підтверджували факт виконання зобов`язання кредитора, перед відповідачем стосовно укладеного договору.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним єрішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріальногоправа із дотриманнямнормпроцесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідност. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У ч. 1 ст. 626 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1ст. 627 ЦК Українивідповідно до ст. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК Українивизначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію»визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч.1ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

З матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 02.05.2024-100000426 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти).

Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е485.

Відповідно до п. 3.1. За цим Договором Кредитодавець зобов?язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов?язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.

П. 3.2.договору визначено кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника.

П. 3.3. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на наступних умовах.

Згідно п. п 3.3.1-3.3.7. дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування Кредитом (Проценти), графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід?ємною частиною даної оферти.

Згідно заявки кредитного договору №02.05.2024-100000426:

п. 1 дата надання кредиту 02.05.2024 року;

п. 2 сума кредиту:6000 грн;

п. 3 строк на який на дається кредит- 98 днів з дати його надання;

п. 4 дата повернення кредиту - 07.08.2024 року;

п. 5 процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит;

п. 8 комісія пов`язана з наданням становить 60 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

п. 13 Неустойка: 60,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного хремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

п. 14 Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від -ростроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 цивільного кодексу України встановлюється законом.

Згідно 4.1. договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача №4441-11XX-XXXX-1292.

Пунктом 4.3.Договору передбачено, що днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано Кредит.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення Кредиту позичальник у день цього повернення сплачує Проценти за період фактичного користування Кредитом (включаючи безпосередньо день надання Кредиту). У разі дострокового часткового повернення Кредиту у день повернення позичальник сплачує Проценти за період фактичного користування всією сумою Кредиту, а на залишок суми Кредиту нараховуються Проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку видачі кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією Liqpay від 02.05.2024 р., з якої вбачається, що 6000 грн було перераховано на банківську картку НОМЕР_2 , яку відповідач зазначив у Заявці кредитного договору, із призначенням платежу: Видача за договором № 02.05.2024-100000426.

Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання кредитором ТОВ «Споживчий центр» свого обов`язку за кредитним договором №02.05.2024-100000426.

Висновки, до яких дійшов суд першої інстанції, щодо не доведення позивачем своїх позовних вимог, апеляційний суд вважає неправильним, оскільки з досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 18420,00 грн.

Згідно довідки розрахунку заборгованість складається із 6000,00 грн - основний борг, 8820,00 грн проценти, 600,00 грн - комісія, 3000,00 грн - неустойка.

Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

В добровільному порядку відповідач отримані у кредит кошти на користь ТОВ «Споживчий центр» не повернув, а тому суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими вимоги позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь кредитора ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6000,00 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Таким чином, денна процентна ставка протягом всього періоду кредитування повинна становити 1%, оскільки всі умови договору повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку договору становить 5880,00 грн (починаючи з 02 травня 2024 року по 07 серпня 2024 року 98 днів * 6000,00 грн * 1% = 5880,00 грн).

Перевірячи вимоги позовної заяви щодо незаконності позовних вимог про стягнення комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у ЗаконіУкраїни «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такійредакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговуваннякредитноїз аборгованості, розрахунково-касовеобслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за наданняінформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживчекредитування».

Аналізуючи умови кредитного договору № 02.05.2024-100000426 від 02 травня 2024 року, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, який в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 травня 2024 року в справі № 461/2735/23 (провадження № 61-16948св23).

Отже, виходячи з аналізувимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначаєтьсякожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Договір був підписаний сторонами, ними не оскаржувався, а отже є обов`язковим до виконання.

Так, комісія за надання кредиту в розмірі 600,00 грн визначена одноразово в момент видачі кредиту.

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту в розмірі 600,00 грн, а такожподальша вимога стягнення нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія судді ввважає таким, щовідповідає вимогам діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині є неправильним.

Щодо стягнення неустойки в розмірі 3000,00 грн судова колегія зазначає наступне.

Договором № 02.05.2024-100000426 від 02 травня 2024 року передбачено, що неустойка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки, даний Договір був підписаний сторонами, в законному порядку визнаний нікчемним не був, зокрема окремі пункти Договору щодо неустойки за неналежне виконання кредитних зобов`язань, тому судова колегія доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі, в межах розміру позовних вимог заявлених позивачем до стягнення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр», на його користь необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 5 087,04грн ((2 422,40+3 633,60)/100*84) (за подання до суду позовної заяви та за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр» - Павленка Дмитра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2025року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 02.05.2024-100000426 від 02 травня 2024року в розмірі 15480 (п`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят гривень) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в розмірі 5087 (п`ять тисяч вісімдесят сім гривень) 04 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ТОВ «Споживчий центр», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.

ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба