ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/757/24Головуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/817/1193/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Храпак Н.М., Хоми М.В.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №596/757/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Печінка Павло Володимирович та ОСОБА_2 від імені якої діє адвокат Щербань Віктор Сергійович на додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Цвинтарною Т.М., повний текст рішення складено 15 жовтня 2025) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Гусятинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Гусятинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майно в порядку спадкування, з урахуванням спадкової трансмісії, за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , а саме, на житловий будинок садибного типу, загальною площею 50,7 м2, житловою площею 28,7 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Щербаня В.С. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Печінка П.В. просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх спадкових прав, а також просить скасувати і додаткове рішення цього ж від 02 жовтня 2025 року, яким вирішено питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 від імені якої діє адвокат Щербань В.С. просить додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу - скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стверджує, що виконані роботи на суму 25 000 грн. були необхідними для забезпечення захисту прав та інтересів клієнта.

Вказує на те, що суд першої інстанції не висунув конкретних претензій ані до якості виконаних робіт, ані до їх обсягу чи витрат часу.

Вважає, що вартість присудженої компенсації у розмірі 5 000 грн. явно не відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Від ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Печінка П.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Вважає, що поданий позивачем позов містить ознаки зловживання процесуальними правами, а тому суд має покласти на позивача понесені ним судові витрати.

В судове засідання позивач та його представник - адвокат Щербань В.С. не з`явилися, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Печінка П.В. підтримав вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача з мотивів, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, судом встановлено, що представником позивача - адвокатом Щербанем В.С. було подано докази на підтвердження понесених судових витрат до судових дебатів у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, а саме: -ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1261031 від 09 лютого 2024 року на представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №721; -копію договору про надання правничої допомоги №721 від 05січня 2024 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Щербань В.С.; -копію акта №1 виконаних робіт у досудовому порядку від 15.04.2024 за договором про надання правничої допомоги №721 від 05січня 2024 року; -копію платіжної інструкції № 0.0..1 від 05.01.2024 на суму 25 000,00 грн. (призначення платежу - сплата за надання правничої допомоги відповідно до договору №721).

Предметом договору про надання правничої допомоги №720 від 05.01.2024 є представництво, захист прав та інтересів ОСОБА_2 у суді у спорі з ОСОБА_1 щодо визнання права власності на спадкове майно (п.1 договору).

Згідно умов пунктів 2.1, 2.2 договору, сторони погодили, що замовник здійснює оплату послуг виконавця по наданню правничої допомоги у розмірі 50 000 грн.. Ціна послуг виконавця не включає в себе його витрати понесені у зв`язку з виконанням обов`язків по договору, тому замовник повинен оплачувати витрати, необхідні для виконання обов`язків виконавця.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 11.04.2025 (п.5.1).

Згідно акту №1 виконаних робіт у досудовому порядку від 15 квітня 2024 року сторони погодили розмір гонорару 25 000,00 грн., який складається з: вивчення матеріалів справи та нормативних актів, вироблення шляхів вирішення спору - 3000 грн.; надання консультації з питань чинного законодавства - 1000 грн.; складання та подання адвокатського запиту до Гусятинської селищної ради - 2000 грн.; складання та подання адвокатського запиту до КП «БТІ» Гусятинської селищної ради - 2000 грн.; складання та подання адвокатського запиту до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - 2000 грн.; складання та подання адвокатського запиту до архівного відділу Чортківської районної державної адміністрації - 2000 грн.; складання заяви до Гусятинської ДНК про вчинення нотаріальних дій - 2000 грн.); складання проекту позовної заяви до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - 9500 грн.); складання проекту клопотання про призначення судових засідань в режимі відео конференції -1500 грн., на загальну суму 25 000 гривень.

Згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 05.01.2024 на суму 25 000,00 грн. (призначення платежу - сплата за надання правничої допомоги відповідно до договору №721),замовником ОСОБА_2 сплачено виконавцю - адвокату Щербань В.С. вищевказану суму за надання правничої допомоги.

Дослідивши заяву представника позивача про розподіл судових витрат, та вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 25 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат, місцевим судом враховано конкретні обставини даної справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відтак правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосуються основного рішення суду, а вимога про скасування додаткового рішення суду за своєю суттю є похідною, відтак колегія суддів не бере їх до уваги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається (а.с. 132 т. 1), що відповідач ОСОБА_4 повністю визнала пред`явлені до неї позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, а тому є необґрунтованими її доводи про неналежний статус, як сторони спору при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги позивача також не дають підстав для її задоволення та скасування додаткового рішення суду в оскаржуваній частині.

Також колегія суддів критично оцінює доводи відзиву на апеляційну скаргу, поданого стороною відповідача, про те, що поданий позивачем позов містить ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 січня 2026 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.