Провадження № 2/761/6086/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 вересня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Кузніцова Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова Компанія ?Кредит-Капітал? до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Фінансова Компанія ?Кредит-Капітал? (надалі по тексту - ТОВ ?ФК ?Кредит-Капітал?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило суд:

-стягнути з ОСОБА_1 на його (ТОВ ?ФК ?Кредит-Капітал?) користь заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3287755 від 21 листопада 2022 року у розмірі 96 789, 00 грн., з яких сума боргу за кредитом (тілом кредиту) - 15 000, 00 грн.; проценти за користування кредитом - 81 789, 00 грн.; судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 листопада 2022 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено договір №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав 15 000, 00 грн. з умовою повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. ТОВ ?Лінеура Україна? свої зобов?язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит в розмірі 15 000, 00 грн. У свою чергу відповідач свої зобов?язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

В подальшому, 28 червня 2023 року, 04 липня 2023 року,11 липня 2023 року, 18 липня 2023 року, 26 липня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено ряд додаткових договорів про прощення (анулювання) боргу до договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

13 вересня 2023 між ТОВ ?Лінеура Україна? та ТОВ ?ФК ?Кредит-Капітал?, було укладено Договір факторингу № ККЛУ-13092023, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги, зокрема і за договором про прощення (анулювання) боргу до договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 листопада 2023 року. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою, заборгованість відповідача по кредитному договору складає 96 789, 00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 000, 00 грн; заборгованість за відсотками в розмірі - 81 789, 00 грн. А тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав.

Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов?язок доказування покладений на сторони.

Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 21 листопада 2022 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Договір №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладання якого здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якого забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2-1.3 Договору, товариство зобов?язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов?язки передбачені Договором.

Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000, 00 грн.

Строк кредиту 360днів.

Згідно із п. 1.4., 1.4.1, 1.4.2 Договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховується проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору; Знижена процентна ставка становить 0.80% в день.

У відповідності до п. 1.5.1, 1.5.2 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору складає за стандартною процентною ставкою11 670, 46 % річних, за зниженою процентною ставкою 9510,32%.

Відповідно до п.2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.6.1, 1.6.2 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за стандартною процентною ставкою 122 460, 00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 117 087, 00 грн.

Згідно із п. 5.4.1. Договору, клієнт зобов?язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

Як вбачається із листа ТОВ ?Пейтек Україна? від 04 березня 2024 року, 21 листопада 2022 року о 16:24:04,, через сервіс онлайн платежів Pay.Tech, на карту відповідача ОСОБА_1 було перераховано 15 000, 00 грн., зарахування на карту, маска картки № НОМЕР_1 .

28 червня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору, клієнт зобов?язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн. терміном до 01 липня 2023 року.

Згідно із п. 3 Додаткового договору, товариство звільняє клієнта від обов?язку сплати решту частини основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн.

04 липня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору, клієнт зобов"язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн. терміном до 07 липня 2023 року.

Згідно із п. 3 Додаткового договору, товариство звільняє клієнта від обов?язку сплати решту частини основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн.

11 липня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору, клієнт зобов?язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн. терміном до 17 липня 2023 року.

Згідно із п. 3 Додаткового договору, товариство звільняє клієнта від обов?язку сплати решту частини основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн.

18 липня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору, клієнт зобов?язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 4 500, 00 грн. терміном до 24 липня 2023 року.

Згідно із п. 3 Додаткового договору, товариство звільняє клієнта від обов?язку сплати решту частини основного боргу за Договором у сумі 10 500, 00 грн.

26 липня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до Договору №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору, клієнт зобов?язується погасити частину основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн. терміном до 01 серпня 2023 року.

Згідно із п. 3 Додаткового договору, товариство звільняє клієнта від обов?язку сплати решту частини основного боргу за Договором у сумі 7 500, 00 грн.

13 вересня 2023 року між ТОВ ?Лінеура Україна? та ТОВ ?ФК ?Кредит-Капітал? укладено Договір факторингу № ККЛУ-13092023, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов?язання клієнта перед фактором. Зобов?язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-13092023, ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 3287755. Загальний розмір заборгованості становить 96 789, 00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов?язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов?язків.

Відповідно до Кредитного договору ТОВ ?Лінеура Україна? зобов?язується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених Договором.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ ?Лінеура Україна? свої зобов?язання за Договором виконало в повному обсязі - надавши відповідачу кредит в розмірі 15 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тобто належним виконанням зобов?язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать.

За змістом ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У статті 3 Закону України ?Про електрону комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі ?логін-пароль?, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також, засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Як вже встановлено судом, відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за Договором №3287755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 листопада 2022 року станом на час звернення до суду з позовом складає 96 789, 00 грн., з яких: 15 000, 00 грн. - сума заборгованості за кредитом; 81 789, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір у судовому порядку.

Також, відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов?язань за договором.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 96 789, 00 грн., з яких: 15 000, 00 грн. - сума заборгованості за кредитом; 81 789, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн. необхідно зазначити наступне.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об?єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України ?Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини?, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі ?Двойних проти України? (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі ?East/WestAllianceLimited? проти України», від 26 лютого 2015 року у справі ?Баришевський проти України? (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі ?Лавентс проти Латвії? зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000, 00 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ ?ФК ?Кредит-Капітал? підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України ?Про електрону комерцію?, статтями 11, 207, 525-526, 530, 536, 549, 551, 610, 626, 629, 638, 639, 1046-1056 ЦК України, статтями 7, 10, 79-81, 141, 265-268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ?Кредит-Капітал? (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Кредит-Капітал? заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3287755 від 21 листопада 2022 року у розмірі 96 789 (дев?яносто шість тисяч сімсот вісімдесят дев?ять) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п?ять тисяч) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: