Провадження №: 6/752/480/25
У Х В А Л А

25 серпня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., при секретарі Осадчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Черток Олександра Федоровича про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Черток Олександр Федорович звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за виконавчим листом Голосіївського районного суду міста Києва №752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 53496,54 грн. та виконавчим листом Голосіївського районного суду міста Києва №752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 2422,40 грн. та основної винагороди приватного виконавця.

В обґрунтування подання приватний виконавець посилається на те, що в нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, до складу якого входять виконавче провадження № 77166482 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва № 752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" боргу у розмірі 53496,54 грн. та виконавче провадження № 77167004 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва № 752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" боргу у розмірі 2422,40 грн.

Подання мотивоване тим, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення. Будь-яких дій боржником на його виконання не здійснено, рішення суду до теперішнього часу боржником не виконане, а тому приватний виконавець вважає, що потрібно вжити заходів та обмежити боржника в праві виїзду за кордон до належного виконання ним відповідних зобов`язань.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом, заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року в справі № 752/12661/24 позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 листопада 2019 року (анкета та заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26 листопада 2019 року) у розмірі 53 496,54 грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Черток Олександра Федоровича знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 від 11.02.2025, до складу якого входять виконавчі провадження № № 77166482 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва № 752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" боргу у розмірі 53496,54 грн. та виконавче провадження № 77167004 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва № 752/12661/24 від 13.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" боргу у розмірі 2422,40 грн.

11.02.2025 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Як посилається заявник, вжитими ним заходами встановлено, що ліквідного рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано. Кошти на виявлених рахунках боржника відсутні, та боржник із 11.02.2025 року по 17.07.2025 року неодноразово перетинав кордон.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, а саме - подання готується на бланку відповідного відділу державної виконавчої служби за підписом начальника цього відділу та обов`язково має містити: найменування суду, до якого направляється подання; реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; реквізити виконавчого провадження; прізвище, ім`я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Також у поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю. Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

Крім того, згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Подання не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту подання та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вчинялись заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду про стягнення боргу, зокрема, вчинялись дії щодо виявлення майна боржника, його банківських рахунків, був здійснених вихід за адресою боржника.

Проте при цьому державним виконавцем не було доведено вини боржника в ухиленні від виконання зобов`язання.

Суду не було надано доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про відкриття усіх виконавчих проваджень та отримав копії постанови, а також доказів того, що йому направлялись та він отримував виклики державного виконавця та будучи достовірно обізнаним про необхідність явки до виконавчої служби, навмисно не з`явився. Із списку згрупованих рекомендованих відправлень не вбачається можливим встановити, які саме документи направлялися боржнику, а також чи були вони йому вручені.

Отже, до подання не надано жодного документу на підтвердження того, що боржник взагалі повідомлений про відкриття виконавчого провадження та обізнаний про наявність виконавчого провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що факт навмисного та свідомого невиконання зазначених обов`язків боржником не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні належними та достатніми доказами.

Також суд враховує, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Проте згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, застосування такого заходу, як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

Суд вважає, що подання не містить доказів навмисного ухилення боржника від виконання зобов`язань у зведеному виконавчому провадженні, тобто відсутні умисні винні дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Суд вважає, що виконавець не навів беззаперечних підстав для застосування щодо боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, за встановлених по справі обставин застосування такого обмеження щодо боржника не буде відповідати критеріям законності, переслідувати легітимну мету, що передбачено у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції і перебувати у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, бути пропорційним меті його застосування, як це неодноразово зазначалось у рішеннях Європейського суду з прав людини.

За таких обставин на день розгляду подання суд не вбачає законних підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що має наслідком відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Черток Олександра Федоровича про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.О. Митрофанова