БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/6226/17
провадження № 4-с/361/38/25
УХВАЛА

24 листопада 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.

за участю секретаря: Гриценко А.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність та дії державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни, ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст скарги

У червні 2025 року до суду звернулась ОСОБА_1 із вказаною скаргою, де просить:

-визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 в частині спілкування матері з дітьми у встановлений судом графік побачень;

-визнати протиправними дії старшого державного виконавця Цахло Оксани Анатоліївни та державного виконавця Гур`євої Ірини Петрівни Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 що полягали в упередженому ставленні, психологічному тиску, образах та перешкоджанні у реалізації процесуальних прав стягувача під час вчинення виконавчих дій 07.06.2025;

-зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) спільно з Броварським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) невідкладно розробити та затвердити комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17, яка має включати, але не обмежуватись:

- Зобов`язати державного виконавця забезпечити контроль за виконанням боржником рекомендацій, наданих у висновках психолога (зокрема, Протокол № 01- п/2024 від 11.09.2024, Протокол №01-п/2025 від 09.06.2025 та інші), та вживати заходи впливу у разі їх ігнорування.

- Залучення незалежного, кваліфікованого дитячого психолога ОСОБА_4 (яка вже знайома зі справою) для діагностики психологічного стану дітей, надання висновку щодо справжніх причин їхньої поведінки та проведення корекційної роботи.

- Систематичне застосування до боржника, ОСОБА_3 , заходів впливу, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (накладення штрафів).

- Підготовку та направлення до правоохоронних органів подання про притягнення боржника, ОСОБА_3 , до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.

Скарга мотивована тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17.12.2019, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03.08.2020 та Верховного Суду від 09.12.2020, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні. Боржником у даному виконавчому провадженні є батько дітей, ОСОБА_3 . Рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, боржником систематично і свідомо не виконується, чому відкрито та упереджено сприяють посадові особи ДВС, чия протиправна бездіяльність та дії оскаржуються. Протягом тривалого часу державні виконавці систематично не вживають реальних та дієвих заходів для виконання рішення суду, обмежуючись формальною фіксацією про начебто «виконання» рішення суду та фактично стаючи на бік боржника, сприяючи останньому.

Так, під час виконавчих дій 07.06.2025 старший державний виконавець Цахло О.А. та державний виконавець ОСОБА_2 вдалися до прямого психологічного тиску, перевищення повноважень та порушення етичних норм. Їхня поведінка вийшла за межі не лише формальної бездіяльності, а й була демонстративно упередженою та спрямованою на приниження матері (стягувача) та представника особи, яка подає скаргу. Посадові особи ДВС допускали на адресу стягувача та її представника висловлювання, що носили образливий та принизливий характер, зокрема:

-демонстрували відверту упередженість, неодноразово називаючи стягувача у провадженні, «боржником». Це свідчить або про повну професійну некомпетентність та нерозуміння суті виконавчого провадження, або про умисне приниження та демонстрацію своєї прихильності до боржника;

-умисно змусили перебувати тривалий час під палючим сонцем без доступу до води;

-чинили прямий тиск з метою змусити особу, яка подає скаргу відмовитись від подання заперечень до акту, що є прямим перешкоджанням у реалізації її процесуальних прав, гарантованих законом.

Дії виконавців 07.06.2025 слід кваліфікувати як протиправні та такі, що були свідомо спрямовані на умисне перешкоджання виконанню судового рішення, залякування стягувача та відверте сприяння боржнику в ухиленні від виконання покладених на нього судом обов`язків.

Бездіяльність ДВС носить не випадковий, а системний і упереджений характер, що спрямований на фактичне унеможливлення виконання судового рішення. Це також доводять зокрема, спроби ДВС повернути виконавчий лист стягувачу через його начебто «неможливість виконання», що тричі визнавалися судом неправомірними.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження наявні чисельні акти державного виконавця (від 03.08.2024, від 17.08.2024, від 07.09.2024, від 21.09.2024, від 05.10.2024, від 19.10.2024, від 02.11.2024, від 16.11.2024, від 07.12.2024, від 21.12.2024, від 04.01.2025, від 18.01.2025, від 01.02.2025, від 15.02.2025, від 01.03.2025, від 15.03.2025, інші), де зафіксовано «категоричне небажання» дітей спілкуватися з матір`ю. Ці акти не відображають справжню волю дітей. Вони фіксують лише результат психологічних маніпуляцій боржника. Зафіксовані в деяких актах начебто висловлювання малолітніх дітей свідчить лише про недобросовісну та маніпулятивну поведінку боржника, який замість того, щоб сприяти виконанню рішення, налаштовує дітей проти матері та використовує їх як інструмент для ухилення від своїх обов`язків за рішенням суду. Це є проявом батьківського відчуження (parental alienation), тобто патологічний стан дитини, коли вона відчуває сильне негативне ставлення до одного з батьків, що є наслідком навмисної психологічної маніпуляції іншого. Це призводить до розриву батько-дитячого зв`язку, де дитина переходить на сторону одного з батьків, відкидаючи іншого. Вказане завдає прямої шкоди психологічному здоров`ю та інтересам дітей.

Державний виконавець, будучи посадовою особою, мав би з критичною оцінкою поставитися до настільки неправдоподібних «дитячих» висловлювань. Механічне внесення в акт продиктованих дітям фраз без жодних зауважень щодо їх неприродності свідчить або про формальний підхід до виконання обов`язків, або про упередженість. За наявності сумнівів щодо справжності волі дітей, виконавець зобов`язаний був залучити психолога для об`єктивної оцінки ситуації, а не пасивно фіксувати маніпуляції боржника, ставши її співучасником.

Отже, у даному виконавчому провадженні, для проведення виконавчих дій з метою забезпечення найкращих інтересів дітей та з метою відновлення порушених прав матері, органи державної влади не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки малолітніх дітей, які, вочевидь, проявляють ознаки відчуження одного з батьків. Державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення.

Заперечення інших учасників справи

У відзиві на скаргу державний виконавець Цахло О.А. зазначає, що стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає відповідних дій державного виконавця у разі свідомого небажання дитини контактувати з одним із батьків, що очевидно є поважною причиною, позаяк примусити дитину під час проведення виконавчих дій дотримуватись встановленого графіку проти її волі не мають права навіть її законні представники (батько та мати), з огляду на частину четверту статті 150 Сімейного кодексу України, згідно з якою батьки зобов`язані поважати дитину, а також частину першу та другу статті 155 цього ж Кодексу, згідно яких здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Наголошує, що усунення перешкод у спілкуванні матері з дітьми виконавчим листом №361/6226/17 від 19.02.2021 - не передбачено, інше рішення про усунення перешкод у побаченні ОСОБА_1 з дітьми - на виконанні у відділі не перебуває. Отже, висновки постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 провадження № 61-4339 св 22, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані до правовідносин у даній справі, так як спосіб виконання судового рішення, встановленого резолютивною частиною у справі № 1309/9120/12 та спосіб виконання у даній справі - не тотожні.

Державний виконавець діє на підставі посадової інструкції та Положення про відділ ДВС (Типове положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затверджене наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5). Таким чином, критерієм оцінки дій державного виконавця у процедурі виконавчого провадження для встановлення їх правомірності не можуть бути дії органів, уповноважених законодавством на вжиття заходів загального характеру на виконання Рішення ЄСПЛ, зокрема, у справі «Вихованок проти України» (Заява № 12962/19), на яку посилається стягувач, позаяк відділи ДВС не віднесені до суб`єктів законодавчої ініціативи, отже, не уповноважені на імплементацію рішень ЄСПЛ до національного законодавства.

Стягувачкою не вмотивовано заявлені вимоги та не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між небажанням дітей проживати з нею у встановлені судовим рішенням періоди та конкретними діями (бездіяльністю) виконавця, так як на стадії примусового виконання виконавчого документу на користь ОСОБА_1 діти жодного разу не погодились на проживання з нею, більше того, пояснили своє небажання тим, що «мати била» (пояснення дітей зафіксовані у актах державного виконавця під час проведення виконавчих дій 05 липня 2025 року та 19 липня 2025 року), отже, таке небажання виникло до відкриття виконавчого провадження, відчуження дітей та матері не пов`язано з початком виконавчих дій, натомість державним виконавцем виконавчі дії організовуються без порушення періодичності графіку побачень, на виконавчих діях забезпечується присутність сторін виконавчого провадження, дітей, представників органу опіки та піклування, психологів, які залучаються постановами виконавця згідно з клопотань сторін, що підтверджується актами державного виконавця, вмотивовані відповіді на заяви стягувача та постанови державного виконавця направляються на вказану стягувачкою електронну адресу для листування та долучені до матеріалів виконавчого провадження у паперовій та електронній формі.

Таким чином, скаржницею не визначено, яке саме з її прав порушено виконавцем після відкриття виконавчого провадження, так як не зважаючи на відчуження дітей та матері (стягувачки), державним виконавцем протягом року з дати відкриття виконавчого провадження забезпечується присутність боржника та дітей у відповідний час, визначений судом для побачень дітей з матір`ю, а отже забезпечується можливість їх контакту.

Зазначає, що обов`язок виховання дитини батьками є похідним від особистого немайнового права батьківства, та не може бути покладений на виконавця або органи опіки чи психолога під час виконавчих дій.

Вважає, що решта зауважень скарги не стосуються предмету розгляду та не відповідає положенням Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України.

На підставі викладеного просила суд скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність та дії державного виконавця залишити без задоволення.

У відзиві на скаргу боржник ОСОБА_3 зазначає, що виконавчі дії 07.06.2025 року були проведені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить акт державного виконавця, складений державним виконавцем, який фіксує дії та рішення, вжиті державним виконавцем під час виконання судових рішень або інших виконавчих документів.

Вважає, що скарга заявниці є безпідставною, має виключно суб`єктивний характер та спрямована на дискредитацію дій державних виконавців, які діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», жодні належні, допустимі та достовірні докази, які б підтверджували неправомірні дії державних виконавців, заявницею та її адвокатом не надані, тому доводи про перевищення повноважень, психологічний тиск або неналежну поведінку є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.

У даному випадку, державний виконавець у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» сприяє виконанню рішення суду в повному обсязі шляхом проведення спілкування дітей з матір`ю, однак діти категорично відмовляються спілкуватись з матір`ю, що фактично й відображено в актах державного виконавця від 07.06.2025, 05.07.2025 та від 19.07.2025, в яких зазначена причина відмови дітей у спілкуванні з матір`ю.

Звертає увагу суду на той факт, що зі скарги не вбачається, в чому саме полягають викривлення фактичних обставин або порушення порядку при проведенні виконавчих дій 07.06.2025 року які відображені в акті державного виконавця.

Боржник стверджує, що відсутні підстави для зобов`язання Центрально міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) спільно з Броварським відділом ДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) розробити та затвердити комплексну стратегію примусового виконання, оскільки це може зашкодити здоров`ю та розвитку дітей, оскільки додані до скарги акти державного виконавця, протоколи з додатками складені дитячим психологом, чітко свідчать про те, що небажання дітей спілкуватися з матір`ю не є наслідком так званого надуманого заявницею «батьківського відчуження», створеного штучно шляхом маніпуляцій з боку батька (боржника), як зазначає заявниця, а навпаки - є результатом 8-ми річного тривалого негативного досвіду дітей, який супроводжувався фізичним і психологічним насильством з боку матері (стягувачки), а також нехтуванням її батьківськими обов`язками.

Протоколи, на які посилається заявниця, складені психологом ОСОБА_4 , яка не є дитячим спеціалістом та не спілкувалась та не працювала з дітьми, містять суб`єктивні оціночні судження, отже розроблення та затвердження комплексної стратегії примусового виконання судового рішення, як того хоче заявниця, не лише не відповідає інтересам дітей, але й може завдати шкоди їхньому психоемоційному стану, що прямо суперечить положенням Конвенції ООН про права дитини, рішенням ЄСПЛ та загальновизнаним принципам захисту прав і свобод дитини.

Скарга містять виключно звинувачення проти боржника щодо невиконання рішення суду, чим заявниця фактично намагається перекласти відповідальність за відсутність її контакту з дітьми на боржника та державного виконавця, ігноруючи при цьому особисту думку та бажання дітей.

Враховуючи викладене, просив суд скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність та дії державного виконавця залишити без задоволення.

Заяви та процесуальні дії у справі

У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями дану скаргу передано на розгляд судді Василишину В.О.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Василишина В.О. від 10 липня 2025 року заявлено самовідвід судді у справі № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25), відведено головуючого суддю Василишина В.О. від розгляду даної цивільної справи.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. від 01 серпня 2025 року заявлено самовідвід судді Писанець Н.В. у справі № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25) та відведено головуючого суддю від розгляду даної цивільної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2025 справу передано на розгляд судді Петришин Н.М.

10 вересня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючого судді Петришин Н.М. від розгляду справи № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25).

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 15 вересня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід головуючого судді Петришин Н.М. від розгляду цивільної справи № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25) визнано необґрунтованим; заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді передано на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. від 16 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Петришин Н.М. у цивільній справі № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25) відмовлено.

18 вересня 2025 року до суду надійшла ще одна заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Петришин Н.М. від розгляду вищевказаної справи.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 22 вересня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід головуючого судді Петришин Н.М. від розгляду цивільної справи №361/6226/17 (провадження №4-с/361/38/25) визнано необґрунтованим; заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді передано на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. від 23 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Петришин Н.М. у цивільній справі № 361/6226/17 (провадження № 4-с/361/38/25) відмовлено.

У судових засіданнях стягувач (заявник) та її представники наполягали на задоволенні скарги. Вказували про пасивну участь державного виконавця, що державний виконавець під час виконавчих дій не вжив всіх заходів передбачених законодавством та не забезпечив реального виконання рішення суду. Крім того, просили суд визнати документи подані ОСОБА_3 через систему «Електронний суд», підписані ним кваліфікованим електронним підписом, як посадової особи Господарського суду м. Києва, такими, що подані неналежним суб`єктом; визнати документи неподаними та такими, що не підлягають врахуванню при розгляді справи; виключити документи з матеріалів справи.

Державний виконавець Броварського відділу державної виконавчої служби Цахло О.А. заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною. Свою позицію обґрунтовувала тим, що державний виконавець діяв у межах та у спосіб, передбачений законодавством, а небажання дітей спілкуватися з матір`ю є поважною причиною невиконання рішення, примусити до якого виконавець не має права.

Представник боржника просила відмовити у задоволенні скарги, вважаючи її необґрунтованою та надуманою. Пояснила, що боржник належним чином виконує рішення суду, забезпечуючи можливість матері бачитися з дітьми, що підтверджується актами державного виконавця. На її думку, невиконання рішення відбувається через категоричне та тривале небажання самих дітей спілкуватися з матір`ю.

Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області про розгляд скарги повідомлялась належним чином, проте не забезпечила явку свого представника у судові засідання.

Обставини справи, встановлені судом

Суд дослідивши матеріали справи, письмові докази, відзиви державного виконавця та боржника, клопотання, подані учасниками справи, матеріали виконавчого провадження, пояснення стягувача, її представників, державного виконавця Броварським ВДВС та представника боржника, у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що рішенням Броварського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, яке було залишене без змін постановами Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року та Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, встановлено, зокрема: детальний графік спілкування обох дітей (доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з кожним із батьків почергово на вихідних, з урахуванням інтересів дітей та забезпечення участі кожного з батьків у їх вихованні.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2023 року у справі № 361/6226/17 провадження № 2-і/361/2/23 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо виконання графіку побачень матері з дітьми - відмовлено.

На даний час у провадженні Броварського ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 361/6226/17, виданого 19 лютого 2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

У зазначеному виконавчому провадженні стягувачкою є мати дітей - ОСОБА_1 , а боржником є батько дітей - ОСОБА_3 .

Виконавчі дії проводяться старшим державним виконавцем Броварського ВДВС Цахло О.А., проте деколи із залученням іншого державного виконавця - ОСОБА_2 .

Так, у виконавчому провадженні старшим державним виконавцем Броварського ВДВС Цахло О.А. за результатами виконавчих дій складені акти: від 27 липня 2024 року, 08 серпня 2024 року, 17 серпня 2024 року, 07 вересня 2024 року, 21 вересня 2024 року, 05 жовтня 2024 року, 19 жовтня 2024 року, 02 листопада 2024 року, 16 листопада 2024 року, 07 грудня 2024 року, 21 грудня 2024 року, 04 січня 2025 року, 18 січня 2025 року, 01 лютого 2025 року, 15 лютого 2025 року, 03 березня 2025 року, 15 березня 2025 року, 04 квітня 2025 року, 19 квітня 2025 року, 03 травня 2025 року, 17 травня 2025 року, 21 червня 2025 року, 05 липня 2025 року, 19 липня 2025 року.

Зі змісту зазначених актів вбачається, що боржником ОСОБА_3 забезпечено побачення дітей з матір`ю ОСОБА_1 , діти під час проведення виконавчих дій висловлювали відмову спілкуватися з матір`ю. ОСОБА_1 фіксувала у кожному акті, складеному після проведення виконавчих дій, що рішення суду боржником ОСОБА_3 не виконано.

Старшим державним виконавцем Броварського ВДВС Цахло О.А. для проведення виконавчих дій залучались представники Служби у справах дітей, психологи за заявою стягувачки та боржника.

07 червня 2025 року залученим державним виконавцем Броварського ВДВС Гур`євою І.П. складено акт державного виконавця.

Встановлено, що за місцем проведення виконавчих дій АДРЕСА_1 ,: «о 11 год. 10 хв розпочато виконавчі дії у зв`язку з присутністю невідомих осіб, які здійснювали відеофіксацію неповнолітніх дітей. Виникла необхідність із залученням правоохоронних органів для забезпечення правопорядку та усунення факту відеофіксації малолітніх дітей. На виконавчих діях були присутні зі згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Служба у справах дітей ОСОБА_7 та діти.

Донька ОСОБА_5 категорично відмовилась спілкуватися з матір`ю.

Син ОСОБА_6 категорично відмовився спілкуватись з матір`ю.

Також проведенню виконавчих дій перешкоджав адвокат ОСОБА_8 . Здійснювала провокацію відносно працівників ДВС та сторін виконавчого провадження.»

У вищевказаному Акті стягувач ОСОБА_9 зазначила, що рішення суду боржником ОСОБА_3 не виконане, державний виконавець ОСОБА_10 та старший державний виконавець ОСОБА_11 не вчинили жодних дій, щоб рішення суду було виконане. Представник служби опіки жодним чином не сприяв виконанню рішення та не з`ясував про причини категоричного небажання дітей спілкуватись з мамою. Зазначила про тиск на неї з боку ОСОБА_12 вчиненні перешкод у доступі до дітей, змушування перебування під сонцем без доступу до води, висловлюванні образ.

У протоколі за результатами залучення спеціаліста-психолога для участі у виконавчому провадженні згідно заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025, спеціаліст у галузі психології ОСОБА_4 , за результатами виконавчих дій 07 червня 2025 року, дійшла висновку про те, що психоемоційний стан дітей дозволяє забезпечити побачення з матір`ю тривалістю часткового періоду визначеного резолютивною частиною рішення суду, а саме з 10:00 год до 12:00 год; поведінкові прояви батька ОСОБА_3 можуть впливати на емоційний та інтелектуальний розвиток дітей, сприяти налагодженню комунікації дітей з матір`ю. Зазначила, що ймовірно специфіка взаємовідносин батьків здійснили істотний вплив на психологічний стан дітей.

Надала рекомендації: сімейна психотерапія, медіація, індивідуальна психокорекція; дитячий психолог, заходи, що забезпечать інтереси дітей, сприятимуть психологічному спокою дітей, їх належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дітей до життя після розлучення батьків.

ФОП « ОСОБА_13 », як залучений психолог у виконавчому проваджені, 05 липня 2025 року та 17 липня 2025 року надала рекомендації щодо проведення виконавчих дій.

На підставі адвокатського запиту адвоката Напрієнко М.В. від 28 липня 2025 року фахівець у галузі психології ОСОБА_14 , надав висновок, з урахуванням виправлення описки, від 04 серпня 2025 року № 04.08.25-ШОБ, у якому зазначив про численні зауваження стосовно упередженості, необ`єктивності та конфлікту інтересів до висновків ФОП « ОСОБА_13 » від 05 липня 2025 року.

За заявою батька ОСОБА_3 - діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримували послуги психолога 25 липня 2025 року, що підтверджується висновками № 8, 9 наданих психологом Центром соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області.

Як вбачається із Висновку про зміну місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визначення місця проживання дитини разом із батьком ОСОБА_3 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 16 серпня 2022 року № 403 під час бесіди спеціаліста із ОСОБА_6 , всі ситуації про які розповідає або описує дитина пов`язані з мамою, і які відомі йому з розповідей батька чи баби, формують його негативне ставлення до образу матері.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0001824, дата реєстрації провадження 24 липня 2024 року, дата надходження заяви - 23 липня 2024 року, встановлено, що заявник: повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб, правова кваліфікація: ст. 128 КК України, короткий виклад обставин справи: 23 липня 2024 року о 19 год. 02 хв. до чергової частини Броварського районного управління поліції надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із власної необережності отримала тілесні (єо 24248).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 26 серпня 2024 року № б/н Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» (далі - КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня») листом від 01 серпня 2024 року № 322 повідомило, що ОСОБА_5 самостійно, у супроводі батька ОСОБА_3 , о 17 год. 50 хв. 23 липня 2024 року звернулась у відділення екстреної невідкладної спеціалізованої допомоги відділення лікарні зі скаргами на головний біль, відкриту рану голови та загальну слабкість. Зі слів пацієнтки вона травмувалась о 13 год. 00 хв. 23 липня 2024 року вдома, вистріливши з травматичної зброї гумовою кулею собі в голову. Встановлений діагноз (основний) - вогнищевий забій головного мозку. Госпіталізована у відділення нейросудинної ендоваскулярної хірургії. Про випадок травмування персоналом відділення екстреної невідкладної спеціалізованої допомоги повідомлено поліцію по спец. лінії 102. За результатом лікування пацієнтка 29 липня 2024 року виписана з одужанням.

У відповідь на запит ОСОБА_1 КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» листом від 12 серпня 2024 року № 332 повідомила, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходила лікування з 23 липня 2024 року до 29 липня 2024 року з діагнозом: вогнепальне дотичне поранення голови.

Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (далі - КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня») у відповідь на запит ОСОБА_1 повідомило, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була госпіталізована у відділення щелепно-лицевої хірургії КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» 13 серпня 2024 року. Під час перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 було проведено оперативне втручання з метою видалення інородного тіла, а саме кулі, що в подальшому була передана до правоохоронних органів, як речовий доказ в кримінальному провадженні для проведення судово-балістичної експертизи.

Як вбачається із відповіді Київської обласної прокуратури від 21 серпня 2024 року № 24-1393вих.-24 на запит ОСОБА_1 у провадженні слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувало кримінальне провадження № 0001824 від 21 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України. За результатами проведення наради, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 3 ст. 120 КК України, слідчому надані вказівки на виконання яких призначено ряд судових експертиз. Досудове розслідування триває. Хід досудового розслідування взято на контроль Київської обласної прокуратури.

У відповідь на депутатське звернення Народного депутата України Дар`ї Володіної за зверненням ОСОБА_1 від 06 серпня 2024 року № 64д9/15-2024/172518, Національна поліція України листом від 14 серпня 2024 року № 111520/01-2024 повідомила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001824 триває. Виконуються вказівки слідчого управління та прокурора Броварської окружної прокуратури, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин учинення кримінального правопорушення та прийняття обґрунтованого рішення в кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Хід досудового розслідування взято на контроль Головного управління Національної поліції в Київській області.

У відповідь на письмове повідомлення ОСОБА_1 щодо безпосередньої загрози життю та здоров`ю ОСОБА_5 та вимога про прийняття невідкладного рішення щодо негайного відібрання дитини у батька ОСОБА_3 , який неналежно виконує батьківські обов`язки, що призвело до доведення до замаху на самогубство дитини, від 26 липня 2024 року № 1.12.4-36-Ш-6211, Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області повідомила, що у Службі відсутні підтверджуючі документи, які можуть свідчити про те, що малолітня ОСОБА_5 постраждала від психологічного насильства з боку її батька ОСОБА_3 або, що він неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, а також, що наразі відсутні законні підстави щодо негайного відібрання дитини у батька.

У відповідь на письмове повідомлення ОСОБА_1 щодо безпосередньої загрози життю та здоров`ю ОСОБА_5 та вимога про прийняття невідкладного рішення щодо негайного відібрання дитини у батька ОСОБА_3 , який неналежно виконує батьківські обов`язки, що призвело до доведення до замаху на самогубство дитини, від 29 липня 2024 року № 1.12.4-36-Ш-6217, Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області повідомила, що у Службі відсутні підтверджуючі документи, які можуть свідчити про те, що малолітня ОСОБА_6 постраждав від психологічного насильства з боку її батька ОСОБА_3 або, що він неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, а також, що наразі відсутні законні підстави щодо негайного відібрання дитини у батька. Тривалий багаторічний конфлікт між матір`ю та батьком унеможливлює забезпечення повноцінного розвитку дитини, сприяє розвитку психологічних проблем у дитини.

Центр соціальних служб Броварської міської ради Броварського району Київської області у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 29 липня 2024 року, а також на виконання, зокрема, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» повідомив, що 09 серпня 2024 року фахівцями Центру було організовано зустріч з ОСОБА_3 , який повідомив, що Ваші спільні малолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають вдома. Фізичний та психоемоційний стан дітей задовільний. Зі слів батька, він провів з дітьми відповідні профілактично-роз`яснювальні бесіди з метою недопущення у майбутньому подібних випадків.

Відповідно до Акту №22/9.05-07 від 09.10.2025 року про проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акту №23/9.05-07 від 09.10.2025 року про проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діти перебувають у безпеці та зі сторони батька дітей відсутнє психологічне та будь-яке інше насилля над дітьми.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Згідно з п. 6 розділу розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 8 розділу І зазначеної Інструкції Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на п. 6 розділу ІХ зазначеної Інструкції при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

Відповідно до п. 7 розділу ІХ зазначеної Інструкції за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону. У разі якщо боржник не виконує рішення у зв`язку з відмовою дитини контактувати зі стягувачем, державний виконавець в установленому порядку залучає представників органів опіки та піклування, експерта або спеціаліста (психолога) для виявлення та/або підтвердження причин такої відмови.

Пунктом 8 розділу ІХ зазначеної Інструкції передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

З огляду на п. 9 розділу ІХ зазначеної Інструкції у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені ч.3 ст. 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені ч. 4 ст. 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч. 4 ст. статті 64-1 Закону.

Відповідно до п. 10 розділу ІХ зазначеної Інструкції у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону.

Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю (постанови від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, від 29 червня 2022 року у справі № 401/2442/19 та інші).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецедентна практика ЄСПЛ вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути належним чином враховані, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай передбачають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зав`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями).

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 Міністерство Юстиції є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається із пунктів 4.12 та 4.13 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затверджене наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497 міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусового виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Як вбачається із посадової інструкції державного виконавця Броварського ВДВС Цахло О.А. одним із основних її обов`язків є здійснення заходів, необхідних для своєчасного та в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом та Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, п. 5 зазначеної посадової інструкції передбачено, що державний виконавець Броварського ВДВС здійснює зовнішню службову комунікацію з Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); органами прокуратури; судами; іншими органами, організаціями, підприємствами та установами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд відхиляє доводи стягувачки та її представників про те, що документи подані ОСОБА_3 через систему «Електронний суд», як неналежним суб`єктом, оскільки підписані кваліфікованим електронним підписом, як посадової особи Господарського суду м. Києва, враховуючи, що системою «Електронний суд» за кваліфікованим електронним підписом проводиться лише ідентифікація учасника справи, який подає документи до суду, за реєстраційним номером облікової картки платника податків фізичної особи.

При розгляді скарги, дослідивши надані докази та дослідивши відео з фіксацією проведених виконавчих дій, суд не встановив, що старший державний виконавець Цахло О.А. та ОСОБА_2 під час здійснення виконавчих дій 07 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 проявляли упереджене ставлення до стягувачки, здійснювали на неї психологічний тиск, вживали недопустимі висловлювання та перешкоджали у реалізації процесуальних прав стягувачки, а також порушень вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, під час складання акту за результатами проведених виконавчих дій.

Враховуючи, що боржник - батько дітей ОСОБА_3 забезпечує явку дітей під час здійснення виконавчих дій, зокрема, й 7 червня 2025 року, однак діти відмовляються йти до матері, суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування до нього заходів примусового виконання рішення, які передбачені ч. 3, 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Національним законодавством передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як верховенство права; обов`язковість виконання рішень та справедливість.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…» (рішення ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції).

Суд вважає, що дії державного виконавця насамперед повинні бути направлені не на формальне дотримання вимог закону, а на здійснення всіх можливих заходів для належного виконання судового рішення, з урахуванням висновків Верховного Суду та практики ЄСПЛ, яка у даному випадку, констатує порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, саме через те, пасивну поведінку державних виконавців та наголошує на застосуванні, як механізмів добровільного виконання, так і розробленні комплексної стратегії виконання судового рішення.

На думку суду, ігнорування рішень ЄСПЛ, які констатують порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, внаслідок пасивної поведінки державних виконавців, у подібних випадках, навіть без внесення змін до відповідних актів національного законодавства, є неприпустимим та суперечить принципу верховенства права.

При цьому доводи скарги ОСОБА_1 та її представників про те, що бездіяльність органів державної виконавчої служби прямо суперечить не лише національному законодавству, а й практиці Верховного Суду та ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні, є доречними та заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги аргументи старшого державного виконавця Броварського ВДВС Цахло О.А. проте, що на даний час, до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не внесено зміни, зокрема щодо дій виконавця у разі небажання дитини спілкуватись із стягувачем, також про те, що спеціальний Закон та підзаконні нормативні акти не містять визначення комплексної стратегії виконання рішення, не передбачають дискрецію виконавця на інші, ніж встановлені статтями 10, 64-1 Закону, дії під час примусового виконання рішень про побачення з дитиною.

Установивши, що між матір`ю та батьком наявний тривалий багаторічний конфлікт щодо місця проживання дітей, на даний час, ймовірно специфіка взаємовідносин батьків здійснили істотний вплив на психологічний стан дітей, діти тривалий час проживають з батьком, що у даному випадку, не виключає ані конфлікту лояльності дітей, ані синдрому відчуження одного з батьків, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем, враховуючи саме індивідуальність виконання судового рішення у справі № 361/6226/17, не вжито заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, зокрема враховуючи найкращі інтереси дітей.

Суд погоджується із доводами скарги ОСОБА_1 та доводами її представників про те, що право дітей висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Враховуючи те, що суд може покласти обов`язки лише на учасників судового процесу, а Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є учасником цієї справи, тому з метою забезпечення прав стягувачки на належне виконання рішення суду, дійшов висновку про те, що державному виконавцю необхідно невідкладно звернутися до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо розроблення та затвердження комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 та цільової підтримки дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, суд звертає увагу на те, що надані до суду учасниками справи докази у вигляді висновків, протоколів психологів, актів державного виконавця, актів проведення оцінки рівня безпеки дитини та інші докази, які стосуються характеристики взаємовідносин між дітьми та їх батьками, беззаперечно свідчать саме про необхідність розроблення та затвердження комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у даній справі. Доказів того, що розроблення та затвердження комплексної стратегії примусового виконання рішення може зашкодити здоров`ю та розвитку дітей у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність та дії державних виконавців Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни, ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксани Анатоліївни у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 у частині спілкування матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у встановлений судом графік побачень.

Зобов`язати старшого державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло Оксану Анатоліївну невідкладно звернутися до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо розроблення та затвердження комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 361/6226/17 та цільової підтримки дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН