ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8257/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 листопада 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Котенко Р. В.,

за участю секретаря судового засідання Троцковець К. В.,

представника позивача Панченко Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх синів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що з 24 січня 2024 року на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих умовах у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) перебувають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація народження дітей проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Спеціалістами Служби спільно з представниками сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м. Києві 29 квітня 2024 року, під час планового відвідування місця проживання малолітніх дітей та їх матері ОСОБА_3 було встановлено, що діти мають занедбаний та недоглянутий вигляд, продукти харчування були у недостатній кількості, умови для нормального проживання, виховання та розвитку дітей не створені, у матері спостерігався нестабільний нервовий стан. Крім того, зі слів ОСОБА_3 її старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 чинив щодо неї домашнє насильство у присутності малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме влаштовував з матір`ю бійки. Отже, Службою та представниками сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м. Києві був складений акт про наявність загрози для життя та здоров`я дітей, на підставі чого Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією 30 квітня 2024 року було видано розпорядження про негайне відібрання дітей. Діти були влаштовані в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі міста Києва Благодійної організації «Фонд «Асперн». У подальшому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та стягнуто з неї аліменти на утримання дітей у розмірі частки доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дітей. Розпорядженнями Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 06 грудня 2024 року дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. ОСОБА_3 зверталась до Служби із заявою про отримання дозволу на побачення з дітьми, який вона отримала 30 серпня 2024 року, проте, відповідно до повідомлень представників БО «Фонд «Асперн» у малолітнього ОСОБА_2 після спілкування з матір`ю стався істеричний невроз, у подальшому матір дітей не відвідувала, не цікавилась їх здоров`ям, не брала участі у вихованні дітей тощо.

Також представниками Служби з`ясовано, що на запрошення Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб не відреагувала, до центру не зверталась. Малолітні діти на обліку в Реєстрі надавачів та отримувачів соціальних послуг не перебувають.

Влаштуванням дітей до навчального закладу, забезпеченням їх шкільним приладдям займались представники органу опіки та піклування та представники БО «Фонд «Асперн». Питаннями щодо профілактичного огляду дітей, лікування займаються представники БО «Фонд «Асперн».

На запрошення Службою на зустрічі з метою проведення профілактично-роз`яснювальної бесіди та організації надання соціальних послуг для підвищення батьківського потенціалу ОСОБА_3 не реагує, до Служби не з`являлась.

Позивач також зазначає, що відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.

Крім того, позивач зазначає, що у ОСОБА_3 є ще одна малолітня дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якою відповідачка не опікується. Дівчина проживає разом з тіткою та бабою по батьковій лінії, які також мають намір позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_9 та взяти над нею опіку.

З огляду на вказане позивач вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, має аморальну та неприйнятну поведінку як матір, не вживає спроб щодо виправлення свого способу життя на краще, що свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов`язків.

Відтак, виходячи з інтересів дітей, позивач позов просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 04 вересня 2025 року.

04 вересня2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Судове засідання було відкладене до 09 жовтня 2025 року з метою повторного виклику відповідача.

09 жовтня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача.

Відповідачу судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Судове засідання було відкладене до 09 вересня 2025 року з метою повторного виклику відповідача.

09 вересня 2025 рокуу судове засідання з`явився представник позивача.

Відповідачу судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Від відповідача будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася. Направлена відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідачка викликалась у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За наведених обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених вище обставин, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що наразі діти передані до будинку сімейного типу, де перебувають у любові та турботі батьків-вихователів, забезпечені належними умовами для зростання, розвитку та навчання. Відповідачка дітьми не цікавиться, ніяким чином не бере участі у їх вихованні або утриманні. Інші родичі дітьми також не цікавляться. На виклики до Служби відповідачка не з`являється.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 05 листопада 2025 року для допиту свідка та з`ясування думки дитини.

У судове засідання 05 листопада 2025 року з`явився представник позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Від відповідача будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Направлена відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідачка викликалась у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За наведених обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народилась дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 помер. У жовтні 2016 року ОСОБА_3 привела до неї ОСОБА_9 , попросила пригледіти за нею деякий час, але дитину не забрала. Малолітня ОСОБА_9 наразі проживає зі свідком, яка її виховує та забезпечує усім необхідним. У 2017 році ОСОБА_3 вийшла на зв`язок та надала заяву про згоду на призначення ОСОБА_10 опікуном малолітньої ОСОБА_9 . У січні 2024 року свідок бачила ОСОБА_3 останній раз. Вказала, що ОСОБА_8 не пам`ятає свою матір, ОСОБА_3 з дитиною не контактувала, кошти на утримання дитини не надавала, дитиною не цікавилась.

Свідок також зазначила, що її брат ОСОБА_11 вживав наркотичні засоби коли вони з ОСОБА_3 проживали разом. Чи вживала тоді наркотики ОСОБА_3 їй невідомо. Від спільних знайомих чула, що наразі ОСОБА_3 веде неблагополучний спосіб життя та вживає наркотики.

Свідок має намір також подавати позов до суду про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_8 та офіційно взяти ОСОБА_9 під опіку.

У судовому засіданні також була з`ясована думка дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позбавлення його матері батьківських прав.

Так, малолітній ОСОБА_7 повідомив суду, що він з молодшим братом ОСОБА_6 та матір`ю проживав у жахливих умовах. У будинку не було вікон та дверей, було брудно, не вистачало їжі. Зазначив, що матір його періодично сварила та била. Згадав історію як вони разом з матір`ю їздили до чоловіка матері, який побив його за те, що він не хотів чистити зуби, а матір при цьому все бачила, але не захистила його. Наразі у нього все добре, він живе у гарних умовах, батьки-вихователі його люблять, турбуються про нього, через що він щодня перебуває у гарному настрої. Повертатись до матері категорично не бажає.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку дитини, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи Свідоцтвами про народження (а.с. 13, 14).

Відповідно до повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис відомостей про батька дітей проведений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері (а.с. 15-18).

Про перебування дітей у небезпечних умовах, наявність складних життєвих обставин, незадовільний вплив складних життєвих обставин на стан задоволення потреб дітей та негативний вплив на дітей факторів сім`ї та середовища свідчать складені 29 квітня 2024 року представниками Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та представниками сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м. Києві Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини (а.с. 22-29).

30 квітня 2024 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про негайне відібрання дітей (а.с. 19).

Малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були відібрані від матері ОСОБА_3 , направлені до КНП «КМДКЛ № 2» та 08 травня 2024 року передані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі міста Києва Благодійної організації «Фонд «Асперн» (а.с. 33-36).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року у справі № 753/9082/24 малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відібрано від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та стягнуто з неї аліменти на утримання дітей у розмірі частки доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дітей (а.с. 30-32).

Наказами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 01 листопада 2024 року №№ 228, 229дітей взято на первинний облік у зв`язку із відібранням дітей у матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав (а.с. 20, 21).

Розпорядженнями Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 06 грудня 2024 року №№ 916, 928 дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 52, 53).

23 серпня 2024 року ОСОБА_3 зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання їй дозволу на те, щоб забирати малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з БО «Фонд «Асперн» на вихідні. Вказаний дозвіл ОСОБА_3 отримала нарочно ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 54, 55).

Доводи представника позивача про те, що спілкування дітей з матір`ю носило для них травматичний характер та пригнічено впливало на їх емоційний та психологічний стан підтверджується листом БО «Фонд «Асперн» від 31 січня 2025 року № 23 до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 37).

Доводи представника позивача про те, що матір дітей не займається їх вихованням, навчанням та не турбується про їх здоров`я підтверджується листом Ліцею № 289 Дарницького району м. Києва від 05 травня 2025 року № 05-05/502, з якого вбачається, що влаштуванням малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до навчального закладу та організацією їх освітнього процесу займались представники органу опіки та піклування та БО «Фонд «Асперн», а також листом КНП ЦПМСД № 3 Дарницького району від 08 травня 2025 року № 576, у якому зазначено, що питаннями здоров`я дітей опікуються виключно працівники БО «Фонд «Асперн» (а.с. 42, 58).

Обставини щодо небажання відповідачкою подолати складні життєві обставини та отримати допомогу для створення для дітей належних умов проживання, виховання, навчання та розвитку, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, підтверджуються листом Управління соціальної та ветеранської політики Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2025 № 101/38-1431, листом Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб від 24 березня 2025 року № 101/47-486, доповідними записками головного спеціаліста начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 01 квітня 2025 року, 07 травня 2025 року (а.с. 39, 40, 41, 43).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з тіткою ОСОБА_10 у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 добровільно та свідомо залишила дитину проживати з тіткою. Своїх батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_12 не виконує, не турбується про її здоров`я, навчання, матеріально не утримує доньку. Надавши згоду на встановлення опіки над ОСОБА_9 по суті відмовилась від своїх батьківських прав. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, довідкою Ліцею № 255 Дарницького району м. Києва від 11 квітня 2025 року № 01-26/90, листом КНП «ЦПМСД № 2» Дарницького району м. Києва від 14 квітня 2025 року № 101/4385-174, заявою ОСОБА_3 про надання згоди на встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_8 , справжність підпису на якій засвідчена 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Бродським В. В. за реєстровим № 1176, показами свідка ОСОБА_10 (а.с. 46, 49-51).

Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 16 липня 2025 року № 101-6531, у зв`язку із ухиленням відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, відсутністю піклування та турботи про дітей з її сторони, небажанням нею змінювати умови та способу життя на краще, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її малолітніх синів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, зазначила, що мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,не займається їх вихованням та розвитком, матеріально дітей не забезпечує, не піклується про їх здоров`я та здобуття повної середньої освіти. Також, відповідачка не бажає створювати для дітей належні умови для їх проживання, навчання та розвитку. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, спілкування матері з дітьми під час їх перебування у БО «Фонд «Асперн» лише негативно впливало на емоційний та психічний стан дітей.Наразі діти мають гідні умови для проживання, навчання та розвитку.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, судом встановлено, що відповідачка не створила належних умов для проживання та виховання дітей та взагалі не зацікавлена у їх створенні. Фактично діти не отримують від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. Малолітній ОСОБА_13 висловив категоричне небажання повертатись до матері з огляду на ставлення матері до нього та неналежні умови проживання.

Крім того, встановлені судом обставини щодо невиконання відповідачкою батьківських обов`язків й щодо старшої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчать про усталену негативну поведінку ОСОБА_3 як матері, яка незацікавлена у житті та подальшій долі своїх дітей.

При цьому, суд зауважує, що при ухваленні рішення не бере до уваги доводи позивача щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків з огляду на таке.

Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_3 останній раз притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року у справі № 753/2561/24, якою її було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень в дохід держави.

Разом з тим, відповідно до ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Станом на день ухвалення рішення у цій справі пройшло більше року з дня ухвалення вказаної постанови і стороною позивача не надано суду доказів, що виконання стягнення, накладене на відповідачку, не закінчено.

Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність обставин щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Отже, з огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дітей та їх інтереси, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх синів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та задоволення позовних вимог.

При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дітей з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку у сприятливому середовищі, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідачки батьківських прав повністю відповідає інтересам дітей, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору відповідачки.

Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Судом встановлено, що з ОСОБА_3 вже стягуються аліменти на утримання її ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року у справі № 753/9082/24, відтак, суд, задовольняючи вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, не вбачає підстав для одночасного стягнення з нього аліментів на дитину.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 2, 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 284, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Роз`яснити відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 14, ідентифікаційний код в .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення виготовлено 14.01.2026.

Суддя Р. В. Котенко