У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

Скаржник через свого представника звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить:

-скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника № 313/15 від 26.07.2011 року, у межах виконавчого провадження НОМЕР_3;

-зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти з розшуку майно ОСОБА_1 , а саме: транспортний засіб марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва № 313/15 від 26.07.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що ним було встановлено, що на належне йому на праві приватної власності майно - транспортний засіб марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 - було накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника № 313/15 від 26.07.2011 року, у межах виконавчого провадження НОМЕР_3, ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві.

У подальшому скаржник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна, в якій просив зняти арешт накладений Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника № 313/15 від 26.07.2011 року, у межах виконавчого провадження НОМЕР_3, ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві на транспортний засіб марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 .

Однак, старшим державним виконавцем Бурлакою Русланом Володимировичем заявнику було повідомлено, що зазначене виконавче провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» закрито та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Окрім цього, виконавець зазначив про те, що надати більш детальну інформацію він не має можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження було передано до архіву органу державної виконавчої служби та відповідно до ч.1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби знищено за спливом строку зберігання.

Також, старшим державним виконавцем Бурлакою Русланом Володимировичем було роз`яснено, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України№512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними, то Солом`янський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не має правових підстав для задоволення вищезазначеної заяви про зняття арешту.

Таким чином заявник ОСОБА_1 вважає, оскільки приватним виконавцем не було здійснено відповідних дiй iз зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві, така бездiяльнiсть є протиправною та такою, що порушує права скаржника.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, для захисту та відновлення своїх порушених прав.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника скаржника про розгляд скарги у його відсутність та відсутність скаржника, у якій заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити подану скаргу в повному обсязі.

Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність учасників справи.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши і дослідивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається зі змісту довідки № 113535571 ТСЦ 8043 на транспортний засіб марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження № 313/15, підстава обтяження постанова про арешт майна у виконавчому провадженні, НОМЕР_4, 26.07.2011, ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, тип обтяження: арешт, заборона на відчуження.

21 липня 2025 року ОСОБА_1 було до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про зняття арешту з майна, в якій просив зняти арешт накладений Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві з транспортного засобу марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 .

З відповіді старшого державного виконавця Бурлаки Р.В. від 23 липня 2025 року за вих. №15864е вбачається наступне:

Згідно даних АСВП у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-670 виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 466 043 грн. (ВП НОМЕР_4).

17.11.2010 державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з накладанням арешту на майно боржника.

26.07.2011 державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника, про що внесені відповідні записи.

26.07.2011 державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 .

24.06.2014 державним виконавцем на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Вбачається, що виконавче провадження НОМЕР_4 було передано до архіву органу державної виконавчої служби та відповідно до ч.1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби знищено за спливом строку зберігання.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.59 Закону України про «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Таким чином у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження у виконавчої служби відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Єдиною можливістю, визначеної законодавцем, щодо зняття арешту є відповідне рішення суду, на підставі якого арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня.

Таким чином, суд вважає що відсутні правові підстави для визнання неправомірною бездіяльність начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

В той же час судом встановлено, що 24.06.2014 державним виконавцем на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент винесення виконавцем 24.06.2014 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

02.06.2016 було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII.

Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що на даний момент виконавчі дії не проводяться, матеріали виконавчого провадження знищені, а відтак наявність арештів, що виступають заходом забезпечення реального виконання рішення є невиправданим та порушує право власності ОСОБА_1 на належне йому майно.

Таким чином, арешти накладені у рамках виконавчого провадження НОМЕР_4, яке на даний час вже знищене, підлягають скасуванню.

Зважаючи на те, що виконавче провадження закінчено, а його матеріали знищені, внаслідок чого державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії, є всі підстави для скасування арешту з майна, накладеного відповідно до постанови від 26.07.2011.

Відповідно до п.п. 3 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, права та обов`язки виконавця при проведенні виконавчих дій, визначені Законом України «Про виконавче провадження», тому суд не знаходить підстав для зобов`язання державних виконавців вчиняти ті чи інші дії з метою виконання виконавчих документів заявників, в тому числі зазначати шляхи їх виконання.

За відсутності виконавчого провадження, невірно обраного способу захисту порушеного права, виходячи з того, що ОСОБА_1 був небайдужим щодо свого порушеного права, суд вважає за необхідне поновити його право та зняти обтяження у формі арешту рухомого майна, а саме транспортного засобу марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який був накладений Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві у рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника № 313/15 від 26.07.2011 року.

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 15, 16, 18, 317, 321, 391 ЦК України, статтями 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника № 313/15 від 26.07.2011 року, у межах виконавчого провадження НОМЕР_3.

Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти з розшуку майно ОСОБА_1 , а саме: транспортний засіб марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі постанови ВДВС Солом`янського районного управління юстиції м. Києва № 313/15 від 26.07.2011 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя І.В. Верещінська