Справа № 368/347/25
Рішення

Іменем України

"16" грудня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участі секретаря Назаренко А.І.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ісламова В.М.

та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в режимі відео конференції цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

представник позивача просить суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його брата - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26.06.1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Підтвердженням цих обставин є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 04.10.2024 року видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Так, після смерті померлого ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно померлого. На час своєї смерті померлий ОСОБА_4 був зареєстрований один в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця інформація підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади № 110422327 від 10.04.2024 року, яка знаходиться в матеріалах справи.

Померлий ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 за життя склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку, площею 3,047 (га), яка має кадастровий номер: :02:323:0034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 222, номер запису про право власності: 30437778 своєму рідному брату, позивачу - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Разом з тим, окрім позивача (який являється спадкоємцем майна померлого за заповітом), є спадкоємець першої черги за законом після смерті померлого ОСОБА_4 - син померлого ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18).

Оскільки інших спадкоємців не встановлено, вбачається, що позивачем вірно обрано відповідача - ОСОБА_2 (належного відповідача). Відтак, 26 лютого 2025 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори.

Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 лютого 2025 року № 937/02-31 державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. за наслідками поданої позивачем заяви про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою Київська область, Кагарлицький район, Черняхівська сільська рада, кадастровий номер::02:323:323:0034, яка належала померлому брату Позивача - ОСОБА_4 , оскільки згідно зі ст. 1270, 1272 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 (позивач) пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин з огляду на наступне.

По-перше, позивач не встиг прийняти спадщину у встановлений законом строк, що обумовлювалося станом його здоров`я.

Починаючи з 2022 року у позивача суттєво погіршився стан здоров`я. Зокрема зазначене підтверджується наступною медичною документацією:

- випискою № 6653 від 02.09.2022 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (позивача) відповідно до якої останній з 25.08.2022 по 02.09.2022 перебував у стаціонарі на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 12. Разом з цим, відповідно до виписки № 6653 у позивача встановлено наступні захворювання: гострий холецистит, хронічний панкреатит в стадії загострення, ІХС (ішемічна хвороба серця): дифузний кардіосклероз А-v блокада І ст.. гіпертонічна хвороба ІІ ст.. 2 ступінь гіпертонічний криз неускладнений від 25.08.2022 р, ризик 3 при серцевій недостатності 1 ступеня.

- випискою № 707679 від 11.02.2025 з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_1 (позивача) відповідно до якої останній 24.01.2025 по 11.02.2025 був госпіталізований до відділення паліативної допомоги Клінічної міської лікарні № 10 в плановому порядку зі скаргами зниження пам`яті, порушення функції ходіння, періодичний головний біль, головокружіння, хиткість при ходьбі, періодичне «віднімання правої ноги» внаслідок чого втрачає рівновагу, біль в нижніх кінцівках, лабільність АТ (лабільність артеріального тиску), нетримання сечі. Крім того, відповідно до виписки № 707679 у позивача встановлено наступні захворювання: ІХС: дифузний кардіосклероз. СН 1ст. АВ-блокада І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст. ризик 4 (дуже високий). Хронічний панкреатит в ст. ремісії. Гіперплазія передміхурової залози ІІ ст. Цереброваскулярна хвороба. Наслідки ГПМК за ішемічним типом у басейні правої СМА та правої ЗМА (давність невідома, за даними МРТ ГМ від 31.01.2025. МР-ознаки акустичної шванноми праворуч. Дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням. Ожиріння І ст.

Проаналізувавши зазначені вище медичні документи:

- виписку № 6653 від 02.09.2022 та виписку № 707679 від 11.02.2025 з історії хвороби позивача вбачається погіршення фізичного стану та прогресування виявлених захворювань у останнього, оскільки лікарями встановлено ще одне захворювання - «Дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ст. з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням». Звернувшись до відкритого інформаційно-пошукового доступу «GOOGLE» можна дізнатися симптоми та прояви зазначеного вище клінічного діагнозу, зокрема, вбачається, що «Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням» означає хронічне порушення кровопостачання головного мозку, що призводить до погіршення когнітивних функцій (мислення та пам`яті). I-II стадія вказує на середній ступінь тяжкості, коли зміни стають помітними, але ще не надто вираженими. Тобто, це захворювання спричинене недостатнім кровопостачанням головного мозку, що призводить до ураження його тканин. Симптоми цього захворювання є зниження концентрації уваги та пам`яті, труднощі з навчанням та запам`ятовуванням нової інформації, уповільнення мислення, порушення орієнтації у просторі та часі, зміни настрою, дратівливість, головний біль, шум у вухах, загальна слабкість. Такі незворотні зміни в головному мозку призводять не тільки до нестабільності емоційного стану та зміни поведінки (мислення), але і в деяких випадках до втрати працездатності та неможливості виконання звичайних побутових завдань. Також, в період з 2023 по січень 2025 року позивач переніс 1-2 інсульта. Підтвердженням цих обставин є протокол магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_1 (позивача) від 31.01.2025, яким виявлено: «на рівні правого мостомозочкового кута та правого внутрішнього слухового проходу визначається позамозкове солідне об`ємне утворення, з дрібними кісткозними включеннями та осередками запалення/депозиції гемосидерину, неправильної форми, ізо-гіперінтенсивне на Т2-33, ізо-слабо гіпоінтенсивне на Т1-33, розмірами 30*31 мм; деформує суміжні відділи стовбура мозку та правої гемісфери мозочку, з ознаками перифокального набряку...». У висновку вказаного протоколу МРТ головного мозку зазначено, що у Позивача наявні МР-ознаки акустичної шванноми праворуч. Наслідки ГПМК за ішемічним типом у басейні правої СМА та правої ЗМА. Церебральна мікроангіопатія (Fazekas 2). Атрофічні зміни головного мозку. Неоднорідна структура лівої половини адеоногіпофізу. Окрім зазначеного, відповідно до заключення психіатра від 02.04.2025 року у Позивача встановлено діагноз: «когнітивно-мнестичне зниження внаслідок ГПМК за ішемічним типом за даними МРТ».

Перелічені вище терміни, які включають атрофічні зміни в головному мозку є наслідком інсультів (невідомої давності), що переніс позивач. Крім того такі захворювання не виникають миттєво, вони розвиваються поступово. Це процес, що може тривати місяці, роки. У зв`язку із перенесеними інсультами (давність невідома) позивачу встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності безстроково. Зазначене підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування № 119/25/353/В від 29.05.2025, № рішення 119/25/353/Р (далі - Витяг № 119/25/353 В).

У графі 17.1.7 Витягу № 119/25/353 В зазначено: «Основний діагноз: 167.2 - Церебральний атеросклероз. Супутні діагнози: Гіперплазія передміхурової залози; інший хронічний панкреатит; сердцева недостатність, неуточнена; атеросклеротична серцевосудинна хвороба як така; інше уточнене нетримання сечі, інший первинний коксартроз; злоякісне новоутворення Слухового нерва, нейросенсорна втрата слуху, неуточнена; гіперметропія, фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни; початкова стареча катаракта. Ускладнення основного діагнозу: гіпертонічна енцефалопатія; наслідки інфаркту мозку».

Крім того, згідно рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, номер витягу 119/25/353/I позивачу визначено допоміжні засоби як для особи з обмеженням життєдіяльності, зокрема: «сидіння для душу, табурети та стільці для душу; крісла-стільці (на колесах і без них); ходунки рамки; палиці з трьома або більше ніжками».

Враховуючи зазначену вище інформацію, що підтверджується доказами (медичною документацією) вбачається наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які завадили позивачу протягом тривалого проміжку часу вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Позивач має двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Однак, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були призвані на військову службу до лав Збройних Сил України для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та відновлення територіальної цілісності України.

ОСОБА_5 проходить військову службу з 24.02.2022 по теперішній час.

ОСОБА_6 проходить військову службу з 17.06.2022 по теперішній час.

Обидва сини позивача брали безпосередню участь у бойових діях та мають статус «учасник бойових дій». Підтвердженням вказаної інформації є копія посвідчення ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 від 14.04.2023 та копія посвідчення ОСОБА_6 серії НОМЕР_6 від 24.11.2023, що додалися до заяви.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що обоє синів позивача є діючими військовослужбовцями та знаходяться безпосередньо в зоні бойових дій та виконують там бойові завдання, а не дислокуються (проходять військову службу) в межах Києва або Київської області. Відтак, сини позивача не змогли б забезпечити у встановлений законом строк прийняття позивачем спадщини, а також регулярне спостереження за станом здоров`я позивача.

Треба розуміти, що затяжна хвороба може спіткати не тільки спадкодавця, а й, наприклад, спадкоємця. Але за практикою, яка склалася, виходить, що якщо спадкоємець знав про смерть спадкодавця, але не зміг вчасно звернутися з заявою про отримання спадщини через хворобу, то це може бути поважною причиною для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 285/968/19 зроблено висновок про те, що якщо тяжка хвороба спадкоємця призводить до таких наслідків, як обмеження життєдіяльності, зниження здатності спілкування з оточуючими, порушення можливості виконувати соціальні ролі, перешкоджанні їх інтеграції в суспільстві, продуктивній взаємодії з ним, така обставина є непереборною.

Також при вирішенні таких спорів необхідно враховувати в сукупності вік позивача, його захворювання, які мають системний, хронічний характер, та за своєю тяжкістю не відносяться до хвороб, які швидко виліковуються (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у праві № 612/728/17)

По-друге, велика відстань між місцем постійного проживання позивача і місцем знаходженням спадкового майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вказує судова практика, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, а саме: тривала хвороба спадкоємця; перебування спадкоємця тривалий час за межами України відбування покарання в місцях позбавлення волі; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту (постанова Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17); велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України (постанова Верховного суду України від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17); тощо.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Як зазначалось раніше, останнім місцем проживання померлого ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 . Разом з тим, позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, в період з 2022 року по 2024 рік, позивач фактично проживав без реєстрації в АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується довідкою Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Київської області № 120 від 18.07.2025 року.

Таким чином, заява про прийняття спадщини в порядку ст. 1221 ЦК України мала бути подана спадкоємцем до компетентного органу саме за місцем відкриття спадщини після смерті померлого ОСОБА_4 тобто до відповідної нотаріальної контори м. Києва.

По-третє, нотаріус не вчинив дій для розшуку спадкоємця - позивача.

Пунктом 2.2 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 встановлено, що перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, зокрема, повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Пунктом 2.2, 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.7 цього пункту.

З матеріалів спадкової справи № 420/2024, що була заведена після смерті ОСОБА_4 , яка надійшла на адресу суду на виконання ухвали, остання не містить відомостей щодо дій з боку нотаріуса для повідомлення спадкоємця - позивача про відкриття спадщини, виклику спадкоємця за заповітом, у т.ч. шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Тобто, згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Для того, щоб не допустити пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанов від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18). В зазначений постанові Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом. З огляду на зазначене, ухваливши рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції встановив, що нотаріус не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зазначене вище свідчить про те, що нотаріус на порушення Закону «Про нотаріат», п. 2.2 гл. 9, пунктів 2.2 і 3.2 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо про місце проживання або місце роботи спадкоємця.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 22.12.2021 року у справі № 703/4978/19 (провадження № 61-13783св21). В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого законодавством строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем, не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, нотаріус про заповіт позивача не повідомив, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Вищезазначене свідчить про неналежне виконання з боку нотаріуса покладених на нього обов`язків.

Таким чином, вбачаються об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подання позивачем заяви про прийняття спадщини в межах передбаченого законодавством строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем, не мав спільного побуту, нотаріус про заповіт позивача не повідомив, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

По-четверте, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Як вже зазначалося раніше, що померлий брат позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті брата сплив 30 вересня 2025 року. Відтак вбачається, що пропущений позивачами строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним

З такою позицією погодився Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, у якій зазначив наступне: «З огляду на наведене Касаційний цивільний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не дослідив, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, та не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що пропущений позивачами строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, оскільки позов до суду вони пред`явили 15 лютого 2017 року, а шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 04 лютого 2017 року.»

Отже, недобросовісність нотаріуса, що полягає у порушенні пункту 2.2 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та незначний пропущений позивачем строк для прийняття спадщини вбачається є вагомою підставою для задоволення таких вимог.

Отже, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (правова позиція в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 6-496цс17 та в постанові Верховного Суду по справі № 405/7058/19 від 26.07.2021 року).

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року по справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року по справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, згідно з цією статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Згідно абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), від 04 листопада 2015 року (справа №6- 148цс15).

Відповідно до п.п. 2, 6 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність і ними суд має керуватися при вирішенні питання про права на спадкування.

Отже, ураховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна померлого ОСОБА_4 , недобросовісну поведінку нотаріуса, стан здоров`я позивача, а також наведені позивачем інші причини, які є об`єктивними та істотними труднощами можна дійти до висновку щодо наявності підстав для визначення додаткового строку позивачу для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнав та просить у їх задоволенні відмовити, виходячи з наступного. Про те, що помер його батько позивач знав, оскільки був присутній на похороні, на дев`яти днях після смерті ОСОБА_4 , так і на 40 днів після смерті ОСОБА_4 . Ніяких розмов про прийняття спадщини, у тому числі і щодо наявності заповіту не було. Окрім того, протягом п`яти років кошти за передачу в оренду земельної ділянки, яка належала його батьку, отримував позивач. Що стосується здоров`я позивача, то слід зазначити, що в дійсності позивач хворів, але у 2024 році будь - яких даних щодо перебування позивача на лікування у матеріалах справи не має. Що стосується відстані до нотаріуса, то слід зазначити наступне. Місце проживання позивача є місто Київ, так і місце знаходження нотаріуса, який відкрив спадкову справу. Щодо того, що позивач проживав у селі та це велика відстань до нотаріуса, де була відкрита справа, то він міг звернутися в іншому місці до нотаріуса. Він же не весь час був у селі, а міг виїжджати за його межі. Що стосується того, що нотаріус повинен був його знайти, бо є заповіт, то з цього приводу нічого сказати не може.

Представник третьої особи в особі Дванадцятої Київської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши до суду лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутність представника та вислати рішення до набрання рішення законної сили.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 31.03.2024 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинено відповідний актовий запис за № 5576.

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_8 виданого 14.03.1985 р.

Державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріального контори Фещук Н.І. 09квітня 2024 відкрито спадкову справу № 420/2024 щодо майна померлого ОСОБА_4 .

Із заявами про прийняття спадщини 09.04.2024 звернувся син спадкодавця ОСОБА_2 та 26.02.2025 року брат спадкодавця ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Двадцятої київської державної нотаріального контори Фещук Н.І. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що позивач подав заяву про прийняття спадщини після спливу шести місяців з дня смерті його брата.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).

Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:

1) тривала хвороба спадкоємців;

2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;

3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;

5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому встановлений законом строк для прийняття спадщини сплив 30.09.2024.

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними. Закон гарантує спадкоємцю право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Щодо стану здоров`я позивача, то слід зазначити наступне.

Позивачем було надано наступну медичну документацію, а саме:

- виписку № 6653 від 02.09.2022 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (позивача), відповідно до якої останній з 25.08.2022 по 02.09.2022 перебував у стаціонарі на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 12 з діагнозом гострий холецистит, хронічний панкреатит в стадії загострення ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічний криз неускладнений;

- виписку № 707679 від 11.02.2025 з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_1 (позивача), відповідно до якої останній 24.01.2025 по 11.02.2025 був госпіталізований до відділення паліативної допомоги клінічної міської лікарні № 10 в плановому порядку зі скаргами зниження пам`яті, порушення функції ходіння, періодичний головний біль, головокружіння, хиткість при ходьбі, періодичне «віднімання правої ноги» внаслідок чого втрачає рівновагу, біль в нижніх кінцівках, лабільність АТ (лабільність артеріального тиску), нетримання сечі;

- протокол магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_1 (позивача) від 31.01.2025, яким виявлено МР-ознаки акустичної шванноми праворуч. Наслідки ГПМК за ішемічним типом у басейні правої СМА та правої ЗМА. Церебральна мікроангіопатія (Fazekas 2). Атрофічні зміни головного мозку. Неоднорідна структура лівої половини адеоногіпофізу;

- аудіограму з ЛОР відділення, проведеного 05.09.2022 р.;

- обстеження у кабінеті спіральної комп`ютерної томографії від 26.08.2022 р., згідно якого висновок: СКТ- картина о. холецистита;

- заключення психіатра від 02.04.2025 року у позивача встановлено загальне психіатричне обстеження, не кваліфіковане в інших рубриках; когнітивно-мнестичне зниження внаслідок ГПМК за ішемічним типом за даними МРТ 31.01.2025 р.

- витяг з рішення експертної команди з офіційного повсякденного функціонування особи від 29.05.2025 р., згідно якого 21.05.2025 р. встановлена третя група інвалідності з основним діагнозом - церебральний атеросклероз.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса за заповітом, за померлим братом позивач звернувся 26 лютого 2025 р.

Брат позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із даним позовом позивач звернулась 12 березня 2025 року.

Таким чином, позивач перебував на лікуванні лише у 2022 р. та у 2025 р., а спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і по 30.09.2024 р. (останній день строку для подання заяви про прийняття спадщини) у матеріалах справи відсутні відомості щодо перебування позивача на лікуванні, тобто відсутність доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я позивача настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав, тому не можуть бути визнані судом такими, що створювали непереборні, істотні труднощі для позивача для вчасного подання заяви про прийняття спадщини, отже, не може бути визнаний поважною причиною.

Щодо віку позивача, то слід зазначити наступне.

Згідно паспорту НОМЕР_9 , виданого на ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Має синів двох синів, а саме:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на військовій службі у Збройних силах України з 17.06.2022 року у військовій частині НОМЕР_10 , має посвідчення серії НОМЕР_6 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовій службі у Збройних силах України з 24.02.2022 року у військовій частині НОМЕР_11 , має посвідчення серії НОМЕР_12 .

Таким чином, вік позивача та перебування синів позивача на військовій службі не може братися до уваги як поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Щодо великої відстані між місцем постійного проживання позивача і місцем знаходженням спадкового майна, то слід зазначити наступне.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 вбачається, що він був зареєстрований в АДРЕСА_4 з 30.01.2017 р.

Згідно паспорту НОМЕР_9 , виданого на ОСОБА_1 вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, позивачем надано довідка, виданої старостою Черняхівського старостинського округу про те, що видана виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області с. Черняхів про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно проживав без реєстрації в АДРЕСА_3 в період з 2022 року по 2024 рік. Підстава: згідно негосподарської книги № 2 з 2021 по 2025 рік.

Спадкова справа була відкрита державним нотаріусом Двадцятої київської державної нотаріальної контори 09.04.2024 р. за заявою ОСОБА_2 .

Суд вважає, що необхідно врахувати, що законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби електронного або ж поштового зв`язку в установлені законом строки. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав.

Тому суд вважає, що за встановленими обставинами цієї справи вказану вище причину пропуску строку для прийняття спадщини наведену позивачем є неповажною.

Щодо не вчинення дій для розшуку спадкоємця нотаріусом, то слід зазначити наступне.

Пунктом 2.2 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 встановлено, що перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, а саме:

?визначає місце відкриття спадщини, наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження;

?перевіряє наявність спадкової справи за даними Спадкового реєстру. Якщо спадкова справа не заведена, нотаріус реєструє заяву про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна також і в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ, заводить спадкову справу і реєструє її у Спадковому реєстрі;

?з`ясовує, чи були вжиті попередні заходи щодо збереження спадкового майна. Якщо такі заходи були вжиті - то ким, коли і як (чи було приміщення опечатано, де знаходяться ключі від цього приміщення тощо);

?повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі;

?про проведення опису майна спадкодавця нотаріус повідомляє житлово-експлуатаційні органи, а в разі необхідності - органи внутрішніх справ та інших заінтересованих осіб (кредитора);

?якщо є підстави вважати, що спадщина може бути визнана відумерлою, нотаріус повинен повідомити відповідний орган місцевого самоврядування;

?вживає заходів для залучення до участі в проведенні опису майна свідків (не менше двох). Свідками можуть бути будь-які незаінтересовані особи з повною цивільною дієздатністю.

У копії спадкової справи № 420/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 знаходяться наступні документи:

-заява ОСОБА_2 від 09.04.2024 р. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ;

-копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , виданого 31.03.2024 р. Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

-копією довідки про причини смерті ОСОБА_4 ;

-копією довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_4 ;

-копією паспорта на ОСОБА_2 , виданого 17.10.2017 р.;

-копія документа на ОСОБА_2 ;

-інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи на ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;

-копія свідоцтва про народження на ОСОБА_2 ;

-інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) про відкриття спадкової справи 09.04.2024 р.;

-інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) у зв`язку з відкриттям спадкової справи 09.04.2024 р. зроблено запит та було виявлено спів падання із померлим ОСОБА_4 та наявності заповіту;

-витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі про те, що 09.04.2024 р. була заведена спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ;

-запит державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 09.04.2024 р. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про надання заповіту від імені ОСОБА_4 ;

- запит державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 09.04.2024 р. до Київського бюро технічної інвентаризації щодо квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_4 ;

-запит державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 09.04.2024 р. до відділу з питань реєстрації місця проживання-перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у квартирі, яка знаходиться в АДРЕСА_4 ;

-запит державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 09.04.2024 р. до АК КБ «ПриватБанк» щодо наявності рахунків на ім`я ОСОБА_4 ;

-копія свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006 р. посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ;

-претензія кредитора від 17.05.2024 р., згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило претензію до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про наявність спадкової справи, спадкоємців та майна;

-супровідний лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу разом із копією заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_4 ;

-заява від 26.02.2025 р. ОСОБА_1 до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини;

- копія свідоцтва про смерть (повторно) на ОСОБА_4 , 04.10.2024 р. Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

-копія заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 ;

-копією свідоцтва про народження на ОСОБА_1 ;

-інформаційна довідка з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 26.02.2025 щодо заповіту від імені ОСОБА_4 ;

-відповідь з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинського РДА, згідно якого за період з 30.03.2024 по 10.04.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-листом від АТ КБ «Приват Банк» від 11.04.2024 р. повідомило та надало наявні рахунки та кошти на них;

-копія паспорту на ОСОБА_1 ;

-постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.02.025 р.

Суд вважає, що державним нотаріусом Дванадцятої київської нотаріальної контори вчиненої всі дії,

які передбачені пунктом 2.2 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а тому суд вважає, що за встановленими обставинами цієї справи вказану вище причину пропуску строку для прийняття спадщини наведену позивачем є неповажною.

Щодо незначного часового проміжку між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, то слід зазначити наступне.

Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлого ОСОБА_4 .

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса за заповітом, за померлим братом позивач звернувся 26 лютого 2025 р.

Із даним позовом позивач звернулась 12 березня 2025 року.

Суд зазначає, що позивачем було отримано свідоцтво про смерть на ОСОБА_4 04.10.2024 р., а із заявою до нотаріуса було звернуто лише 26.02.2025 р.

У постанові Верховного Суду у справі № 758/13293/18 зазначено, що «незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (менше двох місяців), а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, Верховний Суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини».

Суд вважає, що позивачем пропущено значний строк і наведені причини, не пов`язані з об`єктивними та істотними труднощами, так і прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій

Таких висновків зазначено у постанові від 19 травня 2025 року у справі № 678/692/20 КЦС ВС.

У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата ВС сформувала основні підходи щодо визначення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Велика Палата ВС завернула увагу, що головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

У постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22 КЦС ВС також звернув увагу, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23).

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач з поважних причин не зміг своєчасно, впродовж шестимісячного строку звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для позивача на подачу заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця не існувало.

Тому, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачем причинам пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 , а також поданим доказам на підтвердження поважності таких причин у їх сукупності, суд дійшов загалом висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.01.2026 р.

Суддя І.І. Шевченко