КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року в складі судді Арапіної Н. Є.,

встановив:

19.06.2024 Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 - виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 - виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на підставі типового договору, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання.

Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021 споживачем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Від вказаних послуг відповідач у встановлено законодавством порядку не відмовлявся.

Відповідач у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2024 складає 228 210, 71 грн: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 26 585,21 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 130 191,00 грн; за період з 01.11.2021 по квітень 2024 року - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 884,91 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 549,59 грн.

У період з 01.11.2021 заборгованість зі сплати внесків за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії становить 187,82 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг за постачання гарячої води - 45,15 грн.

Крім того, позивач на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор), набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 40 752,61 грн.

Згідно п. 3.4.2 вказаного Договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини КП «Київтеплоенерго» просило позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 29 774,21 грн;

заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 10 968,40 грн;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26 585,21 грн;

заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 130 191,00 грн;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 45 884,91 грн;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 549,59 грн;

заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 187,82 грн;

заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 45,15 грн.

витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн.

судові збір у розмірі 4 037,79 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість у загальному розмірі 269 186,29 грн, яка складається із: заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 29 774,21 грн, заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з гарячого водопостачання у розмірі 10 968,40 грн, заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 26 585,21 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 130 191 грн, заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 45 884,91 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 25 549,59 грн, заборгованості по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 187,82 грн, заборгованості по платі за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 45,15 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судові витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 43 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 037,79 грн.

22.05.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року.

Свої доводи мотивує тим, що він не був обізнаний про розгляд даної справи. Зазначив, що він не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій був зареєстрований лише 20 грудня 2023 року, а тому жодних зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг по цій квартирі у нього не існувало, оскільки він з 28 листопада 1991 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , послугами позивача, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 , не користувався.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

22.12.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Мамедов Р. Х. звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому зазначив, що для належного врегулювання спору, у грудні 2025 року ОСОБА_1 сплачена в повному обсязі вся заборгованість за весь період з 01.12.2023 по 30.04.2024, про що надав банківські документи про сплату згідно нарахуванням позивача в його квитанціях за відповідний період: за постачання теплової енергії з 01.12.2023 по 30.04.2024 сплачено 11 980 грн; за постачання гарячої води з 01.12.2023 по 30.04.2024 сплачено 758 грн; за абонентське обслуговування постачання гарячої води сплачено 76, 75 грн; за абонентське обслуговування постачання теплової енергії сплачено 155, 35 грн.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

24.12.2025 представник КП «Київтеплоенерго» - Кононенко І. О. звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача. Додатково повідомив, що за даними програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за період з грудня 2023 по червень 2024 у розмірі 12 780,81 грн за послугу з постачання теплової енергії та 892,75 грн за послугу з постачання гарячої води.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник КП «Київтеплоенерго» в позовній заяви зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем послугу, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , проте ухиляється від сплати наявної в неї заборгованості.

Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20.12.2023.

З відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 06.04.2004 квартира АДРЕСА_3 , дійсно належить ОСОБА_2 .

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власність на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна не містить будь-яких відомостей щодо зазначено квартири.

Разом з тим, позивач не скористався своїм правом залучення до участі в справі ОСОБА_2 - власника квартири, як співвідповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 20.12.2023 по теперішній час (а.с. 102).

Враховуючи викладене, правові підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальність за виникнення заборгованості за період до 20 грудня 2023 року відсутні.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 у грудні 2025 року сплачена (погашена) в повному обсязі вся заборгованість за період з 01.12.2023 по 30.04.2024, про що свідчить додані банківські квитанції про сплату згідно з нарахуванням позивача у його квитанціях за відповідних період.

Як вбачається з долучених банківських документів про сплату від 21.12.2025:

- за постачання теплової енергії з 01.12.2023 по 30.04.2024 сплачено 11 980,00 грн;

- за постачання гарячої води з 01.12.2023 по 30.04.2024 сплачено 758,00 грн;

Згідно банківських документів про сплату від 22.12.2025:

- за абонентське обслуговування постачання гарячої води сплачено 76,75 грн;

- за абонентське обслуговування постачання теплової енергії сплачено 155,35 грн (а.с. 187-196).

З огляду на викладене, відсутні правові підстави також для задоволення позову в частині стягнення заборгованості, що виникла в період з грудня 2023 року по квітень 2024 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послугивідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук