П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2025 року місто Київ

справа № 757/3989/15-ц

провадження № 88-ц/824/3/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_2 , подану адвокатом Скирдою Владиславом Євгеновичем про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 757/3989/15-ц за нововиявленими обставинами,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою від 22 червня 2020 року Печерський районний суд м. Києва замінив позивача у справі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення прав вимоги від 25 листопада 2019 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 252,05 дол. США заборгованості за кредитним договором, за відсотками у розмірі 4 954,20 дол. США, що складає 88 206,25 дол. США та пеню у розмірі у розмірі 114 593,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 343,04 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

У позові до поручителя ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року в частині розміру пені змінено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 107 815,19 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У частині вимог до поручителя ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 757/25074/20 касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Скирдою В. Є. , задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 липня 2022 року скасувано і ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року № 25-11/19/2, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , - про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2390 - про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 16 лютого 2006 року № б/н, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

У зв'язку з цим, представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Скирдою В.Є. 23 лютого 2024 року подано заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року в цій справі за нововиявленими обставинами, на підставі ч. 2 чт. 425 ЦПК України, оскільки постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 757/25074/20

визнано недійсниими договори, які покладено в обгрунтування постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Розенбоймом Ю.О. подано заперечення на заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якій просив відмовити у задовленні заяви.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Скирда В.Є підтримав подану заяву, просив її задовольнити.

В судове засідання не з`явилась сторона позивача, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки - повідомлення до електронного кабінету представника ОСОБА_1 адвоката Розенбойм Ю.О. (а.с.243 том 4) та відповідач ОСОБА_3 конвертом, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.11 том 5).

Від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Скирди В.Є., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , Печерський районний суд м. Києва у рішенні від 9 жовтня 2020 року виходив із того, що позивач набула право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що були укладені між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 . У зв`язку з непогашення позичальником кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 тіла кредиту у розмірі 83 252,05 доларів США та відсотків у розмірі 4 954,20 доларів США, що складає 88 206,25 доларів США та пеню у розмірі у розмірі 114 593, 52 грн.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва, апеляційний суд у постанові від 15 квітня 2021 року вважав, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваної пені підлягає зміні. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Такі висновки зроблені судами на підставі встановлених обставин.

16 лютого 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0054/74/45897, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит для придбання номеру-апартаментів у м.Одеса в розмірі 99000 доларів США строком до 16 лютого 2026 року із розрахунку 12 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами.

Повернення тіла кредиту і процентів згідно пунктів 1.3, 6.1 кредитного договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 1090,08 доларів США до 5 числа кожного місяця.

Згідно з п.7.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитним договором у випадку невиконання позичальником умов цього договору.

Поручителем позичальника є співвідповідачка ОСОБА_3 , яка за договором поруки від 16 лютого 2006 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконував обов`язків по поверненню кредиту, покладених на нього кредитним договором, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість. Письмова вимога банку, направлена відповідачам 10 липня 2014 року, про дострокове повернення кредиту не пізніше 60-ти днів з дати цієї вимоги, останніми не виконана.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 20 жовтня 2014 року борг за кредитом становить 101822,91 доларів США, з яких тіло кредиту - 83252,05 доларів США, проценти - 7609,15 доларів США, пеня - 10961,71 доларів США.

25 листопада 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» і ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги від 25 листопада 2019 року, за яким банк відступив ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/45897 від 16 лютого 2006 року та забезпечувальними договорами, укладеними із ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»), ОСОБА_1 про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними у справі № 757/25074/20.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (у справі № 757/25074/20).

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 757/25074/20 касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Скирдою В. Є. , задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 липня 2022 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року № 25-11/19/2, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 - про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2390 - про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 16 лютого 2006 року № б/н, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Верховний Суд встановив, що 16 лютого 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0054/74/45897, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 99 000 доларів США, який зобов`язався повернути зі сплатою процентів у порядку і на умовах, визначених цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 лютого 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25 листопада 2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив за плату новому кредитору АТ «Оксі Банк» право вимоги до ОСОБА_2 як позичальника за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897.

Цього ж дня між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало АТ «Оксі Банк» всі права вимоги за іпотечним договором № б/н від 16 лютого 2006 року.

Крім того, 25 листопада 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897.

Цього ж дня між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами якого АТ «Оксі Банк» передало ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» всі права вимоги за іпотечним договором № б/н від 16 лютого 2006 року.

Також 25 листопада 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги № 25-11/19/2, за умовами якого:

- кредитор (ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») відступає за плату новому кредитору ( ОСОБА_1 ) належні йому права вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897, а новий кредитор приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором;

- новий кредитор сплачує вартість права вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором, при цьому, новий кредитор набуває статус правонаступника відповідно до чинного законодавства України, в тому числі у виконавчому провадженні, пов`язаному з правом вимоги.

- в дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та усі права і обов`язки кредитора за кредитним договором.

За вищевказаним договором № 25-11/19/2 кредитні правовідносини між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 були припинені, про що повідомлено останнього.

Цього ж дня між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права за договором іпотеки, за умовами якого ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» передало ОСОБА_1 всі права вимоги за іпотечним договором від 16 лютого 2006 року № б/н. На підставі цього договору за ОСОБА_1 зареєстровано право іпотекодержателя.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 757/25074/20 визнано недійсними договори про відступлення права вимоги за договором кредиту та іпотеки, на підставі яких Печерський районний суд м. Києва у рішенні від 9 жовтня 2020 року та Київський апеляційний суд у постанові від 15 квітня 2021 року зробили висновок про наявність у ОСОБА_1 право вимоги до боржника.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

З аналізу наведеного та приписів ЦПК України, що визначають порядок перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, ухваленням Верховним Судом постанови від 24 січня 2024 року в справі № 757/25074/20 та визнанням договорів, покладених в основу оскаржуваних рішень недійсними, колегія суддів дійшла висновку, що наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 757/3989/15-ц.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Заяву ОСОБА_2 подав 23 лютого 2024 року, тобто в межах трьохрічного строку.

Оскільки постанова Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами, відповідно підлягає розгляду апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Кулачка Т.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, а оскільки НБУ не встановлює облікової ставки для іноземних валют, то немає підстав для стягнення з позичальника пені в іноземній валюті, яка має розраховуватися виключно у гривні. Суд не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12-ц та необґрунтовано стягнув проценти за період після 10 липня 2017 року, тобто після направлення банком вимоги до позичальника і поручителя про дострокове повернення кредитних коштів. Суд безпідставно відмовив у проведенні судово-економічної експертизи у цивільній справі щодо розміру заборгованості за кредитним договором, незважаючи на неможливість проведення такої експертизи самим відповідачем.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення і правомірно задовольнив її позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Судом першої інстанції установлено, що 16 лютого 2006 року АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і відповідач ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 014/0054/74/45897, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 99 000 дол. США для придбання номеру-апартаментів у м. Одесі строком до 16 лютого 2026 року під 12 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами.

Згідно з пунктами 1.3, 6.1 кредитного договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) повернення тіла кредиту і процентів передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 1 090,08 дол. США до 5 числа кожного місяця.

Пунктом 7.5 кредитного договору визначено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитним договором у випадку невиконання позичальником умов цього договору.

Поручителем позичальника є ОСОБА_3 , яка згідно з договором поруки від 16 лютого 2006 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту в повному обсязі.

Позичальник ОСОБА_2 не виконував зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася прострочена заборгованість.

Письмова вимога банку, направлена відповідачам 10 липня 2014 року, про дострокове повернення кредиту не пізніше 60-ти днів з дати цієї вимоги, останніми не виконана.

Станом на 20 жовтня 2014 року борг за кредитом становить 101 822,91 дол. США, у тому числі: тіло кредиту - 83 252,05 дол. США, проценти - 7 609,15 дол. США, пеня - 10 961,71 дол. США.

25 листопада 2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 уклали договір відступлення прав вимоги від 25 листопада 2019 року, за яким банк відступив ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897 та забезпечувальними договорами, укладеними із ОСОБА_2 .

Проте з такими висновками суду погодитись не може колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

За змістом частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що права позивача ОСОБА_1 порушено невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, права вимоги якого вона набула на підставі договору відступлення права вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 8 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17.

У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року за нововиявленими обставинами стала постанова Верховного Суду від 24 січня 2024 року в іншій справі № 757/25074/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_1 про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, якою позов задоволено та визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року № 25-11/19/2, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 - про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір від 25 листопада 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2390 - про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 16 лютого 2006 року № б/н, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Визнаючи договори, укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , недійсними, Верховний Суд виходив із того, що внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , таке право спочатку перейшло від АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступника АППБ «Аваль») до АТ «Оксі Банк», а згодом від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», яке у свою чергу відступило це право ОСОБА_1 . Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має права на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами на користь фізичних осіб можливе лише за однієї умови, а саме, якщо первісний кредитор-банк був позбавлений банківської ліцензії та не перебував у процедурі ліквідації, яка вимагає вчинення дій із метою максимального задоволення інтересів кредиторів банку, зокрема його вкладників. Разом з тим, за обставинами цієї справи первісний кредитор (АТ «Райффайзен Банк Аваль») не був позбавлений банківської ліцензії та не перебував у процедурі ліквідації, а тому ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не могло відступити права вимоги за кредитним договором на користь ОСОБА_1 , оскільки у даному випадку таке відступлення на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Враховуючи те, що доказом порушення прав ОСОБА_1 в цій справі було набуте нею

внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 , а такі договори було визнано постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року недійсними, відповідно і підстави для порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 відсутні, оскільки з урахуванням наведеного між сторонами не виники правовідносини договірного характеру.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, оскільки між сторонами відсутні правовідносини з приводу укладеного ОСОБА_2 з АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», 16 лютого 2006 року кредитного договору № 014/0054/74/45897, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 99 000 доларів США, який зобов`язався повернути зі сплатою процентів у порядку і на умовах, визначених цим договором. Атому висновки суду про те, що права та законні інтереси позивача ОСОБА_1 порушено ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Межі розгляду справи апеляційним судом окреслені в частині першій статті 367 ЦПК України, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У цій справі суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, а саме визнанням Верховним Судом в іншій справі недійсними договори, які стали основою ухвалення апеляційним судом такої постанови.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 заперечує проти розміру пені, стягнення з нього процентів та щодо відмови проведення експертизи. Апеляційна скарга подана 13 листопада 2020 року.

Позов у справі № 757/25074/20 щодо визнання договорів відступлення права вимоги недійсними подано ОСОБА_2 у червні 2020 року. Остаточне рішення з приводу дійсності договорів відступлення права вимоги прийнято Верховним Судом у 24 січня 2024 року.

Отже, звертаючись до суду апеляційної інстанції в цій справі ОСОБА_2 не міг обґрунтовувати свою апеляційну скаргу, посилаючись на недійсність договорів відступлення права вимоги ОСОБА_1 , оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в справі № 757/25074/20, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а рішення Верховного Суду ще не прийнято.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає за можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 423- 426, 429 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 , подану адвокатом Скирдою Владиславом Євгеновичем, задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Кулачком Тарасом Миколайовичем, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_5 відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5484 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус