Провадження № 2-зз/592/25/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув заяву представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни про скасування заходів про забезпечення позову в справі № 592/17918/25, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2025 у справі № 592/17918/25, провадження № 2-з/592/78/25 заяву представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Микитюка Василя Олександровича про забезпечення позову, було задоволено частково. Було ухвалено вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відчужувати та здійснювати в інший спосіб перереєстрацію транспортного засобу БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику було постановлено направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Копію ухвали було постановлено надіслати представнику позивачки ОСОБА_2 адвокату Микитюку Василю Олександровичу після її постановлення. Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Ухвала набрала законної сили 23.12.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132379243) (а. с. 47) .

10.12.2025 представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Солошенко Людмила Євгеніївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому вона зазначила про те, що 08.12.2025 відповідачу ОСОБА_1 в застосунку Дія надійшла ухвала Ковпаківського райсуду м. Суми від 05.12.2025, якою заява про забезпечення позову ОСОБА_2 була задоволено частково, було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відчужувати та здійснювати в інший спосіб перереєстрацію транспортного засобу БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується копією ухвали суду. Ухвала суду вмотивована тим, що суд під час розгляду заяви пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Суд, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, беручи до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів, з посиланням на норми ст. ст. 149, 150 ЦПК України, прийняв рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову Відповідачі в справі, ознайомившись з ухвалою суду від 05.12.2025, звертаються до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. Ч. ч. 1, 2, 9, 10 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Із заяви про забезпечення позову, яка надійшла в підсистемі ЄСІТС 05.12.2025 було встановлено, що відповідачами в справі є як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 , та позивачка ОСОБА_2 просить суд заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відчужувати та здійснювати в інший спосіб перереєстрацію транспортного засобу БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Але, судом під час розгляду заяви про забезпечення позову не досліджено та не встановлено фактичні обставини, зокрема, предмет та підстави позову, достовірно не встановлено, чи існує спір, не встановлено, чи підтверджується заявлене в заяві про забезпечення позову доказами, а тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Як слідує з позовних вимог ОСОБА_2 , вони вмотивовані тим, що ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , від шлюбу має сина ОСОБА_5 , проживала з чоловіком в його квартирі, вели спільне господарство та побут. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, вона була призначена піклувальником ОСОБА_3 , була відкрита спадкова справа та спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мали на момент отримання свідоцтв про право на спадщину доходів, ОСОБА_6 було сплачено нотаріусу, за видачу свідоцтв про право власності, посвідчення договору про поділ спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину 142600 (сто сорок дві тисячі шістсот) грн. 00 коп. , що підтверджується довідкою нотаріуса. Посилається на укладений договір про поділ спадщини від 26.03.2025, за яким спадкове майно було розподілено між спадкоємцями. З посиланням на п. 11 договору про поділ спадщини, яким визначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням та посвідченням цього договору, сторони сплачують порівну, ст. ст. 528, 540, 1212 ЦК України просить суд стягнути з відповідачів грошові кошти в сумі 35650,00 грн. , які вона вважає є безпідставно набутими коштами. Заява про забезпечення позову вмотивована тим, що в провадженні суду знаходиться дана справа, станом на момент подання заяви про забезпечення позову, позивачами здійснюється відчуження належного відповідачам майна . При цьому зазначає, що в провадженні Сумського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми в справі № 592/3372/25 про залишення позову без розгляду за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де залучені і треті особи, про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна. Далі зазначає, що представником відповідачів в справі № 592//3372/25 подана заява, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають доходів, внаслідок чого просили зменшити та відстрочити сплату судового збору в справі та додала копії довідок про доходи зі справи № 592/3372/25. На підтвердження відчуження майна представник позивачки зазначив, що додаються витяги з ТСЦ, з Державного реєстру транспортних засобів, відповідно до яких відповідачами відчужується майно, а належність транспортних засобів підтверджується копією договору про поділ спадщини та витягами з ТСЦ. Відповідачі вважають як позовні вимоги позивачки, так і заяву про забезпечення позову безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) . Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) , розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться. Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. З наведеного випливає, що відомості про те, на який саме транспортний засіб позивач просить накласти арешт, кому належить такий транспортний засіб, яку він має вартість, дійсність зазначеного про намір відчуження майна, що є необхідними для забезпечення позову, в заяві про забезпечення позову відсутні. Разом з тим, заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 шляхом заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснювати відчуження та перереєстрацію транспортного засобу, інформацію про належність вказаного транспортного засобу зазначеним особам суду не надала, оскільки, не представлено свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, а належність транспортного засобу відповідній особі підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу це по-перше. По-друге, посилання заявника на те, що вказане майно перебуває у власності відповідачів згідно договору про поділ спадкового майна не відповідає дійсності, оскільки, як слідує з договору про поділ спадкового майна від 26.05.2023 із зазначеним номером транспортного засобу НОМЕР_3 це є транспортний засіб І-VANA07А1-60, 2011 року випуску, а не транспортний засіб БАЗ. По-третє, згідно договору про поділ спадкового майна від 26.05.2023, ОСОБА_3 виділено 8/20 часток транспортного засобу I-VАN А07А1-60, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , як і ОСОБА_1 виділено 8/20 часток вказаного транспортного засобу. Будь-який документ, що підтверджує реєстрацію договору про поділ спадкового майна і справляння за таку реєстрацію плати відсутній. Щодо доходів відповідачів представником заявника надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2024 рік, які отримані зі справи № 592/3372/25, в якій саме і оскаржується договір про поділ спадкового майна, який був укладений заявницею, як представником малолітнього ОСОБА_5 , нею ж, як представником неповнолітнього ОСОБА_3 , нею особисто та з ОСОБА_1 , що протирічить чинному законодавству України. При цьому, як слідує із представленої заявником довідки про доходи слідує, що за 2024 рік ОСОБА_1 мав дохід, який виплачений як самозайнятій особі в сумі 116106,79 грн. , а всі інші виплати він отримував як дитина-сирота за вартість взуття, одягу, або грошова допомога, що надається дітям-сиротам. При цьому, ціна позову до відповідача ОСОБА_1 складає практично в три рази менше, а саме: 35650,00 грн. . Доходи ОСОБА_3 за 2024 рік склали 123461,87 грн. , що отримані за рахунок стипендії та виплат як дитині-сироті, тобто вказана сума доходу практично є більшою в чотири рази, ніж заявлена позовна вимога в сумі 35650,00 грн. . Представлені суду копії роздруківок з сайту авто-риа щодо транспортного засобу Мерседес, де зазначена ціна в 10000 доларів США, ОСОБА_7 , 15 квітня, то з викладеного слідує, що невідомо в якому році було зроблено таке оголошення і чи зроблено таке оголошення саме відповідачем ОСОБА_3 відповідачем в справі. Роздруківка скріншоту про оголошення про продаж БАЗ А 074 Еталон 2011 року випуску за 2500 доларів США, опубліковано особою на ім`я ОСОБА_8 , але це не означає, що це ОСОБА_7 , тим більше невідомо коли опубліковано таке оголошення чи опубліковано саме ОСОБА_3 відповідачем в справі, не існує інформації про його реальність та дійсність. Так само роздруківка щодо БАЗ А 079 Еталон 2012, в тому числі не існує визначення, що це оголошення здійснено з м. Суми. Наступне. Заявницею не доведено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, заявниця в особі її представника, з посиланням на норми ст. ст. 528, 540, 1212 ЦК України, зазначила, що нею було сплачено нотаріусу, за видачу свідоцтв про право власності, посвідчення договору про поділ спадщини, та видачу свідоцтв про право на спадщину 142600,00 грн. , що підтверджується довідкою нотаріуса. Але, як слідує з довідки нотаріуса, яка не має а ні дати її видачі, а ні реєстраційного номеру, вона видана ОСОБА_2 в тім, що при видачі Свідоцтв про право власності, посвідчення договору про поділ спадщини та в подальшому видачі Свідоцтв про право на спадщину на транспортні засоби (частки) після ОСОБА_4 , було сплачено за документи 88600 грн. , 23.08.2023 при видачі свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно було сплачено за документи 54000 грн. . Тобто, зі змісту вказаної довідки не слідує, що вказані в цій довідці грошові кошти були сплачені саме ОСОБА_2 , а слідує, що ця довідка видана ОСОБА_2 . Тим більше, як слідує з заяви про забезпечення позову та і з інформації, яка отримана представником відповідачів з матеріалів спадкової справи, копія якої була направлена нотаріусом Ковпаківському районному суду м. Суми в справі № 592/3372/25, то ОСОБА_2 вказала, що станом на момент посвідчення договору відповідачі не мали доходу, а тому вона сплатила грошові кошти. При цьому, в п. 11 договору зазначено, що витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням та посвідченням цього договору, сторони сплачують порівну, а довідка нотаріуса без дати, реєстраційного номеру та зазначення того, що вказані в ній кошти були сплачені саме ОСОБА_2 , не містить інформації про те, яку саме суму грошових коштів було сплачено за оформлення і посвідчення договору, як і не містить такого визначення позовна заява. Тобто, як слідує з вказаного пункту договору, витрати сторони сплачують порівну саме за посвідчення та оформлення цього договору. Будь-яких домовленостей та укладених договорів про те, що позивачка та відповідачі домовились про інше не існує, а тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за видачу свідоцтв про право власності, які, до речі, видавались лише ОСОБА_2 на майно, як спільне майно подружжя, та за видачу Свідоцтв про право на спадщину на транспортні засоби (частки) , після ОСОБА_4 є необґрунтованими та не існує спору, оскільки ОСОБА_2 не зверталась до відповідачів з проханням сплатити казані грошові кошти. При цьому ч. 1 ст. 528 ЦК України, на яку посилається представник позивачки, визначено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Ч. 2 вказаної норми Кодексу встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Згідно ч. 3 ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення ст. ст. 512-519 цього Кодексу. Вказана норма ЦК України відноситься до гл. 48 ЦК України Виконання зобов`язання , при цьому ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, інституту передоручення виконання. При цьому, заявницею та її представником не надано доказів того, що до неї були пред`явлено вимогу кредитора і існувала небезпека втратити право на майно (право оренди, застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно це по-перше. По-друге, заявниця в даному випадку не виступала як кредитор відповідачів, оскільки не існує жодної домовленості про те, що відповідачі доручають їй здійснити оплату будь-яких послуг нотаріуса. Ст. 538 ЦК України встановлено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 538 ЦК України). За ч. 2 вказаної норми Кодексу, при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. З викладеної норми Кодексу слідує, що договором не було встановлено виконання обов`язків одночасно це по-перше. По-друге, заявниці достеменно було відомо про неможливість виконання свого обов`язку щодо сплати грошових коштів за оформлення і посвідчення договору про поділ спадщини, про що вона і зазначила в своїй заяві, а тому, ч. 3 ст. 538 ЦК України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. З викладеної норми Кодексу слідує, що відповідачі не уповноважували ОСОБА_2 здійснювати за них будь-які платежі, як і не укладали про це відповідний договір, а тому вона мала повне право зупинити виконання свого обов`язку (якого, до речі, не було) відмовитись від виконання частково або у повному обсязі від сплати грошових коштів нотаріусу за оформлення та посвідчення договору про поділ спадкового майна, а саме: в частині, що стосувалась відповідачів. При цьому вона має зазначити, що відповідачам не видавались примірники укладеного договору про поділ спадкового майна, про що свідчить зазначене в п.12 договору цей Договір складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса Сокол Т. П. , а інший, викладений на бланку нотаріальних документів, видається сторонам та в дійсності був виданий лише ОСОБА_2 , а відповідачі були вимушені звертатись до нотаріуса з заявою, сплачувати грошові кошти за отримання дублікату договору. За загальними правилами договір укладається в такій кількості примірників, скільки сторін приймає участь в укладенні договору та кожній зі сторін видається її примірник договору. Так само за отримання свідоцтв про право на спадщину за законом відповідачі звертались до нотаріуса з заявою, сплачували грошові кошти у великому розмірі, а саме: 10600 грн. , що підтверджується копією квитанції №1 від 10.01.2025 про оплату, після чого їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, оскільки, як зазначають відповідачі, всі документи були видані нотаріусом лише ОСОБА_2 , яка їх утримувала, але не віддала відповідачам. Оскільки, отримання дублікатів свідоцтв про право на спадщину за законом було дороговартісною послугою нотаріуса, а відповідачі є студентами університету денної форми навчання, то дублікати свідоцтв про право на спадщину за законом на рухоме майно, відповідачами не отримувались. Посилання представника заявниці на норми ст. 1212 ЦК України взагалі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, не регулюють в даному випадку правовідносини, які, як вважає представник заявниці виникли, але яких насправді не існувало і не існує, виходячи з наступного. На момент оформлення та посвідчення договору про поділ спадщини від 26.05.2023 відповідачу ОСОБА_3 не виповнилось 18 років, мав вік 17 років та не набув повної цивільної дієздатності відповідно до ст. 32 ЦК України. Відповідно до витягу з рішення Сумської міської ради від 03.12.2021 № 734 ОСОБА_3 був наданий статус дитини-сироти, що підтверджується копією витягу. При цьому, як слідує з копій матеріалів спадкової справи № 65/2021, а саме: копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2023, що було складено нотаріусом Сокол Т. П. та видано безпосередньо ОСОБА_2 , а не особі, що в ньому зазначена, а саме: ОСОБА_3 на транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_3 , але який не є транспортним засобом БАЗ, а є транспортним засобом І-VАN А07А1-60, 2011 року випуску, то таке свідоцтво видано на 8/20 часток вказаного транспортного засобу. При цьому, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, тип реєстрації реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець ОСОБА_4 , спадкоємець ОСОБА_3 , спадкове майно рухоме, 8/20 часток автомобіля марки І-VAN А07А1-60, 2011 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_3 . Загальна вартість майна 0,01 грн. , відомості про звільнення від оплати: непрацездатні особи за віком: свідоцтво про народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) . З викладеного слідує, що ОСОБА_3 звільнений від оплати за реєстраційні дії з реєстрації видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі того, що він є непрацездатним за віком, а тому у нього не існувало обов`язку оплачувати послуги нотаріуса з проведення реєстраційних дій, а як наслідок, жодної сплати за свідоцтва про реєстрацію свідоцтв про право на спадщину за законом, що були видані безпосередньо заявниці, а не ОСОБА_3 , вона не сплачувала, а як наслідок, не має їй сплачувати відповідач ОСОБА_3 , оскільки, позовні вимоги в цій частині є зловживання правом на позов, а спору не існує. Про зазначені обставини заявниці та її представнику достовірно відомо, бо вони мають в своєму розпорядженні вказані документи із зазначеною в них інформацією. Зазначене підтверджується викладеним в Інформаційному листі Нотаріальної палати України Щодо розмірів плати за дії у Спадковому реєстрі, Єдиному реєстрі довіреностей, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, окремі питання справляння адміністративного збору за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 01 січня 2023 року (https://npu.ua/wp-content/uploads/2022/12/inf-r2023.pdf) , де зазначено, що наказом Міністерства юстиції України Про затвердження Положення про Спадковий реєстр від 07.07.2011 № 1810/5, Положенням про Спадковий реєстр встановлено тарифи та особливості плати за користування Спадковим реєстром, де зазначено, що за формування у Спадковому реєстрі одного реєстраційного запису про видачу свідоцтва про право на спадщину або його дубліката з видачею про це відповідного витягу тариф становить 51 грн. . За формування у Спадковому реєстрі реєстраційного запису про видачу свідоцтва про право на спадщину або його дубліката з громадян, віднесених законом до 1-ї категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; дітей-сиріт; непрацездатних за віком плата не справляється. Щодо свідоцтва про реєстрацію, зокрема, транспортного засобу БАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_3 за ОСОБА_1 , то, як слідує з копій матеріалів спадкової справи № 65/2021, а саме: копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2023, що було складено нотаріусом Сокол Т. П. та видано безпосередньо на руки ОСОБА_2 , а не особі, що в ньому зазначена, а саме: ОСОБА_1 на транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_3 , але який не є транспортним засобом БАЗ, а є транспортним засобом І-VAN А07А1-60, 2011 року випуску, то таке свідоцтво видано на 8/20 часток вказаного транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, тип реєстрації реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець ОСОБА_4 , спадкоємець ОСОБА_1 , спадкове майно рухоме, 8/20 часток автомобіля марки І-VAN А07А1-60, 2011 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_3 . Загальна вартість майна 0,01 грн. , відомості про звільнення від оплати: відсутні, хоча станом на момент вчинення реєстраційних дій ОСОБА_1 мав статус дитини-сироти, оскільки, мав вік 21 рік ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування , оскільки був особою із числа дітей-сиріт особою віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, мав право на звільнення від оплати за формування у Спадковому реєстрі реєстраційного запису про видачу свідоцтва про право на спадщину або його дубліката, що підтверджується зазначеним в у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб про доходи, що представлений представником заявниці, де вказано, що Вадим отримував виплати як дитина-сирота. Тим більше, сума сплаченого платежу за вчинення реєстраційних дій має бути відображена у Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, але, така інформація відсутня, з чого слідує, що грошові кошти за реєстраційні дії в спадковому реєстрі не сплачувались, зокрема, позивачкою-заявницею. З викладеного вище слідує, що забезпечення позову відбулось не в межах суми заявлених позовних вимог, без з`ясування обставин існування між спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; без з`ясування обсягу позовних вимог, даних про особи відповідачів, а також невідповідності виду забезпечення позову, який просила застосувати заявниця в особі свого представника. Представник відповідачів зазначає, що перелік ставок судового збору встановлений п. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір не передбачає сплати судового збору за подання заяви про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. 158 ЦПК України, вона просила скасувати захід забезпечення позову, вжитий на підставі ухвали судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.12.2025, у цивільній справі № 592/17918/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, а саме: заборони ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відчужувати та здійснювати в інший спосіб перереєстрацію транспортного засобу БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 (вхідний № 48549/25 від 10.12.2025) (а. с. 48-55, 105-112) .

16.12.2025 представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Микитюк Василь Олександрович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на клопотання, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувають матеріали цивільної справи № 592/17918/25 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення коштів. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2025 по справі було вжито заходів забезпечення позову. 10.12.2025 представницею відповідачів було подано до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Із зазначеним клопотанням представниці відповідачів він не погоджується в повному обсязі за наступних підстав. Зазначаючи як підставу для скасування заходів забезпечення позову, що інформація з сайту AUTO.RIA є недостовірною, представниця відповідачів не враховує той факт, що за умовами сайту, розмістити повідомлення про продаж транспортного засобу можливо за умови перевірки сайтом номеру телефону та поштової адреси особи, якою подається повідомлення про продаж транспортного засобу. Крім інформації з сайту AUTO.RIA, до заяви про забезпечення позову було подано витяги ТСЦ з Державного реєстру транспортних засобів щодо зареєстрованих за відповідачами транспортних засобів. І, відповідно до зазначених відповідей ТСЦ, відповідачами відчужуються транспортні засоби, належні їм на праві власності. Зазначаючи про доходи відповідачів, представниця відповідачів не зазначає про відшкодування позовних вимог ОСОБА_10 . Факт отримання свідоцтв про право на спадщину відповідачами у приватного нотаріуса, на підставі яких за відповідачами було зареєстровано майно як нерухоме так і транспортні засоби замовчується представницею відповідачів. Безкоштовно приватний нотаріус не видає свідоцтва про право на спадщину та не посвідчує договір про поділ спадкового майна. Забезпечення позову, за своєю суттю, є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) . Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову. Враховуючи те, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення (постанова КЦС ВСУ у справі № 727/3071/23 від 05.06.2024) . Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2025 у справі № 592/17918/25, не перешкоджають належному виконанню судового рішення та потреба забезпечення позову у справі № 592/17918/25 не відпала. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19 зазначено про те, що під забезпеченням позову потрібно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2022 у справі № 705/4132/19 дійшов висновку про те, що у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд касаційної інстанції наділений повноваженнями постановити ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. Враховуючи те, що розгляд справи не завершений, судове рішення по суті не прийнято, а отже й потреба у забезпеченні позову не відпала, підстави для скасування заходів забезпечення позову, про що зазначено в ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відсутні, оскільки розгляд справи не завершений. Враховуючи все вищезазначене, він просив відмовити в скасуванні забезпечення позову (вхідний № 49108/25 від 16.12.2025) (а. с. 125, 126) .

Ознайомившись із клопотанням представниці відповідача ОСОБА_1 адвокаті Солошенко Людмили Євгеніївни, запереченням на клопотання представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Микитюка Василя Олександровича, з документами та копіями докуметів, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 4-7, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

На думку суду, існує можливий ризик відчуження майна, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд дійшов висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому обраний позивачкою вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні відповідачів, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті, з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/va009700-06/conv#o4) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 158, 258-261, 263, 265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгеніївни про скасування заходів про забезпечення позову в справі № 592/17918/25, відмовити.

Ухвала суду першої інстанції про скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ігор БИЧКОВ