ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 754/4221/23

провадження № 61-6927св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах якої діє представник Алексійчук Наталія Василівна, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року у складі судді

Скрипки О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня

2025 року у справі у складі суддів Шкоріної О. І., Поливач Л. Д.,

Стрижеуса А. М.

за позовом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Деснянська РДА в м. Києві), як орган опіки та піклування, звернулась до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що 16 червня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві від сектору ювенальної превенції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві надійшла інформація про проведення слідчо-оперативних розшукових заходів, в результаті яких ОСОБА_3 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 18 лютого 2021 року № 1256-ІХ) та ч.1 ст.301-1 КК України. Відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, остання по теперішній час перебуває в слідчому ізоляторі.

16 червня 2021 року малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви її батька - відповідача ОСОБА_2 , було тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з метою психологічної реабілітації як дитини, яка постраждала від жорсткого поводження (залучення до дитячої порнографії).

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану згідно наказу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 35 від 01 березня 2022 року малолітня дитина була евакуйована до м. Вупперталь (Федеративна Республіка Німеччина).

Дитині встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми строком на 2 роки.

04 лютого 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м.Києві було направлено лист відповідачу ОСОБА_2 з проханням до

01 березня 2022 року повідомити про свої наміри щодо повернення дитини та надати відповідний перелік документів для порушення питання щодо її повернення до родини, однак жодної інформації від відповідача не надходило.

ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

15 вересня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м.Києві направлено лист до Служби у справах дітей Коломийської міської ради з проханням обстежити умови проживання за адресою місця проживання ОСОБА_2 , зробити акт оцінки потреб сім`ї, опитати батька.

Відповідно до інформації Служби у справах дітей Коломийської міської ради від 3 січня 2023 року з батьком дитини, ОСОБА_2 , проведена роз`яснювальна бесіда щодо його відповідальності за виховання, утримання та спілкування з дочкою. Батько повідомив, що дитина перебуває в Федеративній Республіці Німеччина, але він хоче та зобов`язується повернути до себе свою малолітню дочку.

11 січня 2023 року спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м .Києві на номер телефону через застосунок Viber батьку дитини ОСОБА_2 направлено лист з проханням до 20 січня 2023 року повідомити свої наміри щодо повернення малолітньої доньки ОСОБА_1 та надати відповідний перелік документів для порушення питання щодо повернення малолітньої до біологічної родини.

Станом на 28 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м .Києві не звертався.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА в м. Києві 02 березня 2023 року при вирішенні питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідач був присутній та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, хотів би забрати дитину, проте нічого з цього приводу не робив, оскільки чекав, поки його адвокат підготує відповідні документи. При цьому, відповідач нічого не зміг пояснити з приводу того, чому він тривалий час не цікавився долею дитини, не вжив заходів щодо її безпеки у березні-квітні 2022 року. Одноголосним рішенням комісії було рекомендовано надати до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої дитини.

Також позивач наголошувала на тому, що відповідачу ОСОБА_2 неодноразово направлялись листи з проханням повідомити Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м.Києві про свої наміри щодо повернення дитини, а також проводились профілактичні та попереджувальні бесіди щодо настання наслідків за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини.

Станом на 30 березня 2023 року відповідач до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві із заявою про повернення дитини не звертався та не надав інформацію про свій дохід, довідку з місця роботи, довідку про проходження курсу навчання щодо підвищення батьківського потенціалу.

Позивач просив задовольнити його вимоги, а саме позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідачів аліменти на дитину в розмірі по частини з усіх видів заробітку (доходу) з кожного, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати малолітня дитина.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року позовні вимоги Деснянської РДА в м. Києві, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів роз`єднані, виділено в самостійне провадження позовні вимоги Деснянської РДА в м. Києві, як органу опіки та піклування, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог Деснянської РДА в м. Києві, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме, умисне чи злісне нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його дочки і умисне ухилення від їх виконання. Також суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав і те, що батько дитини жодним чином не цікавиться життям й справами дитини, її здоров`ям, оскільки така неактивна участь батька в житті дитини зумовлена її евакуацією до Федеративної Республіки Німеччина, а також проходженням відповідачем військової служби.

При цьому, суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування, не прийняв його до уваги як такий, що є необґрунтованим та не враховує всі обставини справи, зокрема, відсутність вини в діях батька у невиконанні його обов`язків як батька.

Врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що Деснянська РДА в м.Києві, як орган опіки та піклування, не є особою, на утриманні якої перебуває дитина, сама ж дитина перебуває в евакуації. В той же час, з вимогою щодо стягнення аліментів на утримання дітей має звертатись юридична або фізична особа, на утриманні якої перебуває ця дитина.

З такими висновками погодився і апеляційний суд.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

28 травня 2025 року представник Деснянської РДА в м. Києві Алексійчук Н. В. засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року.

У касаційній скарзі представник заявника просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 23 червня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Деснянської РДА в м. Києві, в інтересах якої діє представник Алексійчук Н. В., на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року, витребував справу із суду першої інстанції.

15 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 рудня 2025 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди не враховали правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18,

від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19.

Позивач вважає оскаржувані судові рішення незаконними та такими, що суперечать та порушують права та інтереси малолітньої дитини.

Під час ухвалення судових рішень суди неправильно дослідили докази та обставини справи, не вірно застосували норми матеріального права.

Так суди не врахували, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного огляду та лікування, не забезпечує харчуванням.

Суди зробили хибний висновок про те, що позивачем не надано належних доказів, які достовірно і беззаперечно підтверджують свідоме, умисне та злісне нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його дочки і умисне ухилення від обов`язків.

За час перебування дитини в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 батько її не відвідував, спілкувався лише в телефонному режимі в присутності психолога. Також з відповідачем було проведено профілактичні та попереджувальні бесіди про настання наслідків за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини, але останнім не вчинено заходів щодо повернення йому малолітньої дитини.

Сам факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес батька до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачем усвідомлено свій обов`язок піклуватись про дитину, створити для неї належні умови проживання, забезпечувати її фізичні потреби та потреби в духовному розвитку, до суду не надано.

Позиція інших учасників справи

Інші особи, які беруть участь у справі не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу у строк, встановлений в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу № 22 від 17 червня 2021 року Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено на облік, як дитину, яка опинилась в складних життєвих обставинах, а саме постраждала від жорсткого поводження, кривдник (мати) ОСОБА_3 . Батько ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Зі змісту акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 16 червня

2021 року, заяви ОСОБА_2 від 16 червня 2021 року та листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м.Києві від 30 червня 2021 року

№ 10223-10223/Б-773-571 вбачається, що згідно направлення від 16 червня 2021 року № 44-В/3 Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 для проходження курсу реабілітації.

Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 від 30 грудня 2021 року № 06900/466, відповідач ОСОБА_2 свою дочку в даному закладі не відвідує, оскільки не має офіційного дозволу.

ОСОБА_1 спілкується з батьком ОСОБА_2 виключно в телефонному режимі в присутності психолога. Після розмови з батьком емоційний стан ОСОБА_1 завжди покращується, вона розповідає йому про цікаві події в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, а батько цікавиться станом справ дитини. ОСОБА_2 під час телефонної розмови з психологом ОСОБА_4 повідомив, що планує приїхати в м. Київ приблизно 10 січня 2022 року. ОСОБА_5 запропоновано звернутись спочатку до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м .Києві для отримання офіційного дозволу на зустріч з дочкою, а потім приходити в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1.

З листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1

від 17 січня 2022 року № 06912/27 та акта Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 від 17 січня 2022 року вбачається, що 17 січня 2022 року о 13 год 50 хв зустріч між ОСОБА_2 та його дочкою ОСОБА_1 не відбулась. У зустрічі ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки він з`явився в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 з ознаками легкого алкогольного сп`яніння (неприємний запах алкоголю, нестійкий емоційний стан, плаксивість).

14 лютого 2022 року психологом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 ОСОБА_4 складено психологічний висновок відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено про те, що за весь час перебування ОСОБА_1 в закладі її ніхто не відвідував. Проте, її батько ОСОБА_2 постійно пересилав через «Нову пошту» гостинці, також передав їй мобільний телефон і вони майже щодня спілкуються

(в окремі години). Між ОСОБА_1 та батьком існує тісний емоційний зв`язок, дитина дуже чекає на нього та сподівається, що батько її скоро забере і вони будуть жити разом.

На підставі листа Деснянської РДА в м. Києві від 2 лютого 2022 року

№ 102/02/38-539 Національною соціальною сервісною службою України прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми строком до 9 лютого 2024 року.

Відповідно до листа від 02 січня 2023 року № 04/12-28/04 Служби у справах дітей Коломийської міської ради, а також акта обстеження умов проживання, складених у відповідь на лист служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м.Києві від 15 вересня 2022 року № 10223-2746, працівники служби у справах дітей Коломийської міської ради зв`язалися в телефонному режимі з ОСОБА_2 , який на той час перебував у м. Коломия. Батько ОСОБА_2 на їх прохання 30 жовтня 2022 року прийшов у приміщення служби у справах дітей і з ним проведена бесіда про його відповідальність за виховання, утримання та спілкування з дочкою ОСОБА_1 . Батько повідомив, що дитина перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, але він хоче і зобов`язується повернути до себе свою дочку. З ОСОБА_2 усно було узгоджено, що працівники служби мають обстежити умови його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Також повідомлено, що працівники служби у справах дітей неодноразово виходили на обстеження за вказаною адресою, на телефонні дзвінки батько ОСОБА_2 вже не відповідав, потрапити до квартири працівники служби у справах дітей не змогли. В подальшому встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає і не зареєстрований. Власником квартири є ОСОБА_6 , мати ОСОБА_2 , яка повідомила, що її син з нею не проживає, час від часу приходить, приносить продукти, однак їй нічого невідомо про його фактичне перебування і проживання. ОСОБА_6 телефонувала до сина, однак розмова не відбулась через відсутність зв`язку.

28 січня 2022 року за № 10223-452 та 11 січня 2023 року за № 10223-140 листами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві відповідача просили повідомити про наміри щодо повернення дитини та надати необхідні документи для вирішення питання щодо повернення дитини до біологічної родини.

Згідно листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 від 18 лютого 2023 року № 069012/10, направленого до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває з іншими дітьми Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 в евакуації: м. Вупперталь, Федеративна Республіка Німеччина. З березня 2022 року батько малолітньої ОСОБА_2 телефонував до психолога Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 декілька разів та цікавився станом справ дитини, розмовляв з дочкою по телефону. ОСОБА_1 дуже зраділа дзвінку, позитивно спілкувалась з батьком. На той момент він обіцяв дитині, що скоро її забере, однак після цього тривалий час від нього не було повідомлень. Перед Новим роком ОСОБА_2 знов зателефонував психологу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей

№ 1 ввечері, оскільки вже була пізня година, йому було запропоновано зателефонувати вранці, але він це не зробив. Психоемоційний стан

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час стабільний, дівчина ходить до школи, позитивно спілкується з іншими дітьми, відвідує різноманітні гуртки, про батьків майже ніколи не запитує.

Деснянська РДА в м.Києві, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька

ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що наданий відповідний висновок органу опіки та піклування від 16 березня 2023 року № 102/02/38-1157,

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2022 року відповідач

ОСОБА_2 отримав мобілізаційне розпорядження № НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 16 серпня 2023 року № 12/590 та витягу з наказу про особовий склад від 12 серпня 2023 року № 624-ОС, відповідач ОСОБА_2 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 у розпорядженні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України

27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Такий захід застосовується за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Зокрема, такі висновки викладено в постановах Верховного Суду

від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21, від 26 грудня 2024 року у справі

№ 561/474/24.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня

2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду

від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Встановивши фактичні обставини справ та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам як кожному окремо, так і у їх взаємозв`язку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про недоведеність позивачем наявність підстав, передбачених статтею

164 СК України, та відсутність належних та достатніх доказів для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки.

Законодавцем визначено, що при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б безумовно свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися зі своєю дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка наразі знаходиться за кордоном.

При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи батько не цікавиться життям і справами дитини, та її здоров`ям не свідчить безумовно про те, що він не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, оскільки така неактивна участь батька в житті дитини зумовлена її евакуацією до Федеративної Республіки Німеччина та проходженням відповідачем військової служби.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 після поміщення дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 весь час підтримував з нею зв`язок, зокрема спілкувався з нею у телефонному режимі, передавав через співробітника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 солодощі та речі для дитини, цікавився про її справи та стан здоров`я, намагався особисто зустрітись з дитиною. В матеріалах справи немає жодних відомостей, які б могли вказувати на небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки.

ОСОБА_2 протягом розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій приймав активну участь у розгляді справи через свого представника, заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, зазначаючи про намір та бажання спілкуватися з останньою. Вказане свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до дитини і має намір на відновлення відносин із нею.

Верховний Суд враховує, що наразі батько є єдиною рідною та значущою особою у житті дитини, яка зазнала жорстокого поводження з боку своєї матері та була залучена до дитячої порнографії. Як встановлено судами, батько виявляє реальне та послідовне бажання виконувати свої батьківські обов`язки, забезпечувати належні умови для її виховання, розвитку і захисту. Його поведінка свідчить про відповідальне ставлення до дитини, а також про усвідомлення пріоритетності її найкращих інтересів.

Крім того, ОСОБА_2 виконує конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини та проходить військову службу, що додатково характеризує його як особу з високим рівнем соціальної відповідальності.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги про те, що відповідач свідомо, умисно та злісно нехтує своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні дочки, є безпідставними.

Суди, першої та апеляційної інстанції, надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійшли правильного висновку про те, що він не містить достатнього обґрунтування ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки.

За частиною шостою статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення

ОСОБА_2 батьківських прав не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам усунення відповідача від утримання та виховання дитини, ставлення дитини до батька на час складання висновку.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401. 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в інтересах якої діє представник Алексійчук Наталія Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік