єдиний унікальний номер справи 531/2092/25
номер провадження 2/531/956/25
24 грудня 2025 року м. Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Попова М.С.,
за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» за участі представника позивача Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
Ухвалою від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 30.09.2025 здійснено перехід до розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, мається клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено його представника у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача чи від його представника до суду не надходило. Відзиву на позов відповідач не подав.
Тому суд, за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, що 04.05.2016 , на підставі заяви (оферти), між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. ОСОБА_1 укладено угоду № 200520909 з відповідними умовами кредитування, згідно якої останній отримав платіжну картку № НОМЕР_1 з реквізитами для отримання заробітної плати на рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Проте, вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про необхідність сплати відповідачем заборгованості у вищезазначеному розмірі необґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами.
Так, 04.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 на підставі заяви (оферти) укладений кредитний договір № 200520909, на підставі якого останній отримав платіжну картку № НОМЕР_1 з реквізитами для отримання заробітної плати на рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».
Суду не надано належних та допустимих доказів переказу кредитних коштів згідно умов договору №200520909 на вказану картку (рахунок).
На підтвердження заборгованості позивачем надано Виписку по особовим рахункам з 23.05.2016 р. по 27.07.2020 р., сформовану від 16.05.2025 р.
Суду не зрозуміло, як може сформувати виписку по рахунку позивач станом на 16.05.2025 року, оскільки ПАТ « Банк Михайлівський» були передані всі оригінали ТОВ «ФК «Плеяда», а згодом до ТОВ «ФК «Фагор» і тільки на початку 2023 року всі оригінали були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», як вони зазначають у позовній заяві.
Також стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі № 334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20.
Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст.76,77 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно вимогст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд приходить до висновку про необхідність відмови у стягненні з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, а отже відстуні підстави і для стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних витрат.
Тож, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу повному обсязі.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню понесені стороною позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 264, 265, 274, 280-281 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» за участі представника позивача Романенка Михайла Едуардовича до ОСОБА_1 , відмовити.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Попов