П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2025 року місто Київ

справа №756/7629/24

провадження № 22-ц/824/7169/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мірводою Анною Миколаївною,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Диби О.В.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи з ТОВ «Авентус Україна» електронного договору №5572608 від 20.02.2022 ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 25000 грн. строком кредитування 360 днів до 15.02.2023 з процентною ставкою 1,99% в день.

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф з відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка становить 123505 грн., що складається з: 25000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 98505 грн. - сума процентів за користування кредитом.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 123505 грн., з яких 25000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 98505 грн. - сума процентів за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мірвода А.М. 22 січня 2025 року подала апеляційну скаргу, в порядку ст. 355 ЦПК України, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

В апеляційній скарзі вказує, що матеріали справи не містять доказів про відкриття ОСОБА_1 кредитних рахунків (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на рахунок відповідача, а також докази фактичного користування ОСОБА_1 кредитними коштами. Вважає квитанцію, додану позивачем неналежним та недопустимим доказом на підтвердження отримання ОСОБА_1 коштів за договором, а інших документів, які б містили інформацію щодо номеру банківської картки відповідача, відсутні. Позивачем не було доведено того, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором, оскільки кредитором не надано виписки з рахунку боржника, що є належним доказом у таких правовідносинах.

Також позивачем не доведено право вимоги до ОСОБА_1 .

Заперечує проти стягнення судових витрат в заявленому позивачем розмірі 10000 грн. Вважає таку суму завищеною та неспівмірною зі складністю справи.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мірвода А.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання не з`явився представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки - повідомлення до електронного кабінету (а.с.169).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що 20.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір №5572608 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит на споживчі потреби у розмірі 25000 грн. із строком кредитування на 360 днів до 15.02.2023 з процентною ставкою 1,99% в день.

Згідно з п.4.4 договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені у встановлений договором строк.

У відповідності до п.5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення змінюватиметься згідно графіка платежів.

Згідно з п.5.2 договору повернення кредитної заборгованості споживачем, всі платежі та розрахунки, зазначені в цьому договорі, у відповідну дату платежу зазначену у графіку платежів.

За змістом п.6.4 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 250 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 250 грн., починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином.

Після укладення договору відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором належним чином не виконувала, не здійснювала платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за вказаним договором, яка станом на 13.06.2024 становить 25000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 98505 грн. - сума процентів за користування кредитом.

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф з відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважав, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалюючи рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з положень ст.141 ЦПК України та підтвердженням понесених витрат позивачем, а саме договором про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28.03.2024, звітом про надання правової допомоги від 06.06.2024, на підставі якого та згідно платіжної інструкції №5160 від 07.06.2024 за надання правової допомоги, а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, позивачем сплачено 10000 грн.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Так, матеріалами справи підтверджується, що 20.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5572608, відповідно до якого, Товариством було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 25000 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , вказану у договорі, що підтверджується листом ТОВ «Контрактовий дім» від 06.10.2023 (а.с. 53).

В апеляційній скарзі сторона відповідача заперечує проти такого документа, мотивуючи тим, що такий лист не є первинним бухгалтерським документом. Так дійсно, згідно судової практики, документом на підтвердження здійснення бухгалтерської операції є зокрема виписка з рахунку. Такої позивачем не надано. Натомість разом з позовною заявою позивач заявив клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» доказів (виписки з рахунку відповідачки), для підтвердження своїх позовних вимог, зокрема зарахування кредитних коштів первісним позивачем на банківську картку ОСОБА_1 (а.с.14-15). Також позивачем надано відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2024 про неможливість надати запитувану інформації, оскільки така є банківською таємницею. Відомості щодо вирішення заявленого клопотання про витребування доказів судом першої інстанції матеріали справи не містять, в оскаржуваному рішенні також про це не зазначено. З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем здійснені залежні від нього дії для збирання доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того, стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування того, що кредитні кошти у розмірі 25000 грн. не були зараховані на банківську карту № НОМЕР_1 , вказану у договорі (виписку про рух коштів, яку власник рахунку може отримати особисто без перешкод) або інформації про те, що така банківська картка не належить ОСОБА_1 . За таких обставин апеляційний суд вважає факт зарахування кредитних коштів у розмірі 25000 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 20.02.2022, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , підтвердженим.

Відтак, первісний кредитор свої зобов`язання за договором № № 5572608 виконав у повному обсязі.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Судом встановлено, що 25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5572608 від 20.02.2022, що, підтверджується додатком № 1 до договору факторингу - витягом з реєстру боржників від 25.09.2023. Також позивачем надано докази на підтвердження оплати за договором (а.с. 46-48).

Зазначене підтверджує право вимоги позивача, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо стягнення суми заборгованості колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей такого договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір № 5572608 від 20.02.2022 укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту на сайті Товариства, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано кредит на споживчі потреби у розмірі 25000 грн. із строком кредитування на 360 днів до 15.02.2023 з процентною ставкою 1,99% в день.

Згідно з п.4.4 договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню у встановлений договором строк.

У відповідності до п.5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення змінюватиметься згідно графіка платежів.

Згідно з п.5.2 договору повернення кредитної заборгованості споживачем, всі платежі та розрахунки, зазначені в цьому договорі, у відповідну дату платежу зазначену у графіку платежів.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 13.06.2024, як зазначає позивач, становить 25000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 98505 грн. - сума процентів за користування кредитом.

Колегія суддів звертає увагу, що стороною відповідача не надано контррозрахунків чи будь-яких документів, які б підтверджували виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань згідно цього договору, як і не надано виписок з її банківської картки, які б підтверджували, що в період дії кредитного договору на її рахунок не відбувалось відповідних зарахувань коштів у розмірі 25000 грн. або відсутність відкритого на його ім`я рахунку НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у п. 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Змагальність процесу спрямована, в першу чергу, на з`ясування всіх обставини справи шляхом дослідження судом поданих доказів (пояснень) сторонами або іншими суб`єктами.

Оскільки судом оцінюються докази в їх сукупності, виходячи з обставин кожної конкретної ситуації, з урахуванням основоположних принципів верховенства права та змагальності сторін, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором від 20.02.2022 № 5572608, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за тілом кредиту.

Проте, щодо розрахунку суми заборгованості в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами колегія суддів погодитись не може з урахуванням наступного.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, строк кредиту складає 360 днів (з 20.02.2022 по 15.02.2023).

Тіло кредиту становить 25000 грн.

Розмір відсотків, що були передбачені умовами договору та погоджені сторонами, становить 179100 грн. (1,99 відсотки x 25000 грн. x 360 днів).

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У позовній заяві позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками у розмірі 98505 грн. Згідно витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 5572608 за сумою основного боргу 25000 грн. та нарахованими відсотками в розмірі 93655 грн.

Таким чином, оскільки розмір заборгованості за відсотками зазначений в реєстрі боржників, що є документом на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором факторингу від 25.09.2023 складає 68655 грн. колегія суддів вважає, що право вимоги на цю суму відсотків підтверджено належними доказами та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення судових витрат в розмірі 10000 грн. апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за відсутності заперечать відповідача дійшов обґрунтованого висновку про застосування с. 141 ЦПК України при визначені суми витрати на професійну правничу допомогу.

Проте, оскільки наявні підстави для часткового задоволення апеляційною скарги та зміні рішення суду першої інстанції, відповідно і підлягає зміні сума стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 25000 грн. та відсотків у розмірі 68655 грн. доведеними, що разом складає суму 93655 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношенні на 75,83 %, з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1834, 48 грн. (2422,40 грн.x 75,83% : 100%).

Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 також задоволена частково, на її користь на 24,17 %, з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»підлягає стягненню судовий збір в сумі 881, 87 грн. (4542 грн. x 60 % : 100%).

За аналогічним принципом підлягає і розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мірводою Анною Миколаївною, задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» загальної суми заборгованості, суми процентів за користування кредитом, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору змінити, зменшити загальну суму заборгованості з 123505 грн. до 93530, 62 грн., суму процентів за користування кредитом з 98505 грн. до 68530,62 грн., витрати на професійну правничу допомогу з 10000 грн. до 7573 грн., судовий збір з 2422,40 грн. до 1834, 48 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 881, 87 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус