Справа № 139/673/25
Провадження № 2/139/401/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Ліщини Т.П.,

з участю:

секретаря судових засідань Погорної В.С.,

представника позивача Мельник Н.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників третіх осіб Чуплакової Н.М., Солоненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області, Рівненський старостинський округ Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області, Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді Вінницької області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

02.10.2025 уповноважена особа виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області як органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання від неї дітей без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15.09.2025 до виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області від старости Рівненського старостинського округу Чуплакової Надії Миколаївни надійшло повідомлення про невиконання жителькою с. Дружба ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, у якому зазначено, що через відсутність належного догляду та умов проживання існує загроза життю та здоров`ю її дітей, оскільки вона не розуміє їх потреб, не вміє виховувати, розвивати та доглядати за ними, планувати сімейний бюджет та раціонально використовувати кошти. Дана сім`я декілька років перебуває на контролі Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» і Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради, з матір`ю проводилась профілактична робота щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків. Зазначені служби також співпрацювали з батьком малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який повністю опікувався дітьми, їх утримував та забезпечував всім необхідним, займався вихованням, навчанням, організовував медичне обстеженням. Діти більшість часу перебували з ОСОБА_4 , він відвозив дітей до матері тільки ночувати. У серпні 2025 року ОСОБА_4 звертався до Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області за допомогою у вирішенні питання проживання дітей лише з ним, у зв`язку з чим йому надано консультацію та перелік необхідних документів. Проблемою було те, що його рідним сином є ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 - дитина, відносно якої ОСОБА_1 є одинокою матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві настала смерть ОСОБА_4 , що потребувало негайного вирішення подальшої долі дітей. У зв`язку з цим, на підставі наказу Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області № 25 від 23.09.2025 дітей, яким існує загроза життю та здоров`ю, негайно відібрано від матері і з 23.09.2025 тимчасово влаштовано в сім`ю рідної сестри ОСОБА_3 по батьковій лінії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки селища Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області. 25.09.2025 виконавчим комітетом Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області прийнято рішення № 165 про негайне відібрання дітей, яким також надано висновок органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про доцільність відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав.

Ухвалою від 06.10.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 04.11.2025. Вказаною ухвалою судом залучено для участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області, Рівненський старостинський округ Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області та Комісію з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді Вінницької області.

Ухвалою від 04.11.2025 у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 19.11.2025.

19.11.2025 у судовому засіданні заслухано думку неповнолітнього ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 , допитано свідка ОСОБА_6 , після чого за клопотанням представника позивача, у зв`язку з тривалістю судового засідання та службовою зайнятістю, оголошено перерву.

03.12.2025 в судовому засіданні заслухано пояснення представників позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області Мельник Н.А., Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області Чуплакову Н.М. та відповідача ОСОБА_1 . У цьому ж судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Всі зазначені особи підтвердили викладені в позовній заяві складні життєві обставини, в яких опинилися неповнолітній ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 , надавши суду детальну інформацію про умови їх проживання, виховання і навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Неповнолітній ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомили, що вони не бажають проживати з матір`ю. Більше того, ОСОБА_2 зазначив, що незалежно від рішення суду він за жодних обставин не повернеться проживати з матір`ю, тому що в таких умовах жити неможливо.

Представник Комісії з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді Вінницької області в судові засідання на розгляд справи не з`явився. 20.11.2025 до суду надійшла заява, у якій просить розглянути справу без участі представника комісії. У цій заяві також зазначає, що в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує свої обов`язки щодо виховання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також враховуючи думку дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були заслухані на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді 23.09.2025, Комісія з питань захисту прав дитини підтримує в повному обсязі позовну заяву виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а. с. 72).

Відповідач ОСОБА_1 частково визнала позовні вимоги. Повідомила, що їй потрібен час до літа 2026 року, щоб провести ремонт у будинку для створення належних умов проживання своїх дітей. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей заперечила, зазначивши, що у такому випадку її не вистачатиме коштів на ремонт.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Встановленим фактам відповідають правовідносини щодо прав та обов`язків батьків і дітей, що регулюються Сімейним кодексом України (у тексті - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», міжнародними правовими актами у сфері захисту прав дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ч. ч. 1, 5 ст. 5 СК України).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. (ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).

Предметом Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 № 69-V є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (ч. 2 ст. 1 Конвенції).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 і ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Пунктами 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 у справі № 461/2084/20 (провадження № 61-3547св23) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (у тексті - ЄСПЛ) зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16.07.2015).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (п. п. 50 - 52 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

Частиною 2 ст. 170 СК України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Верховний Суд у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.05.2022 у справі № 308/12188/18 (провадження № 61-19974св21) зазначив, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (ч. 3 ст. 170 СК України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно зі ст. 11 і ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі № 682/2778/17 (провадження № 61-37919св18) сформував таку правову позицію з цього питання: «Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, Верховний Суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку».

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.07.2018 у справі № 487/1328/16-ц (провадження № 61-3979ск18), від 27.12.2018 у справі № 558/410/16-ц (провадження № 61-23391св18), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 у справі № 495/271/18 (провадження № 61-47894св18).

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.06.2023 у справі № 461/2084/20 (провадження № 61-3547св23), у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.02.2024 у справі № 679/306/22 (провадження № 61-2458св23) зазначив, що відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності.

У даній справі судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 7, 9).

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 24).

Відомості про батька ОСОБА_11 - ОСОБА_12 записані за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, що вбачається з довідки Бронницької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а. с. 33)

15.09.2025 на адресу Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області надійшло повідомлення старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області Чуплакової Н.М. про невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1

16.09.2025 комісією у складі головного спеціаліста Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області Мішиної І.Г. та інспектора з ювенальної превенції сектору ювенальної превенції Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Хруща С.В., на підставі усного повідомлення старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області Чуплакової Н.М. проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З акту обстеження умов проживання вбачається, що одноповерховий будинок складається з трьох кімнат та веранди. У будинку відсутнє водопостачання і водовідведення; опалення пічне, проте користуються конвектором. Діти проживають в одній кімнаті з матір`ю, проте в кожного є окреме місце для сну. В будинку брудно, немає телевізора, холодильника. Є електрична плита для приготування їжі, стіл для прийому їжі, за яким діти також виконують домашнє завдання. Наявний мінімальний запас продуктів (а. с. 10).

У період 17.09.2025 - 18.09.2025 фахівцями комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» Прохоренко Н.В. і ОСОБА_13 здійснено виїзд за місцем проживання сім`ї ОСОБА_1 та складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, у якому щодо дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначено, що вони не забезпечені сезонним одягом та взуттям; не мають окремої кімнати, але мають окремі ліжка. Харчуються у шкільній їдальні, тому що мати зрідка готує їжу, а також вчасно не оплачує за харчування в шкільній їдальні. ОСОБА_1 повідомила, що вона справді зрідка готує їжу через недостатність вільного часу. Під час відвідування працівниками Центру з`ясовано, що сім`я не забезпечена продуктами харчування. В наявності гречана крупа на дні пакета, пів пляшки соняшникової олії, дві цибулини, печиво, хліб та вермішель швидкого приготування. У дітей не облаштоване місце для виконання домашнього завдання. Будинок, в якому діти проживають разом з матір`ю, не підключений до мережі Інтернет. Діти забезпечені смартфонами. ОСОБА_2 сумує за ОСОБА_4 (батько його молодшого брата ОСОБА_3 ) з приводу його передчасної смерті. ОСОБА_2 мав хороші та теплі стосунки з покійним ОСОБА_4 та називав його батьком. ОСОБА_2 переживає за стан здоров`я матері та подальшу свою долю та долю свого брата ОСОБА_3 . ОСОБА_2 любить молодшого брата ОСОБА_3 та часто конфліктує з матір`ю. Через роботу, на якій ОСОБА_1 працює з 07:00 до 19:00 години, у неї не вистачає часу на виховання дітей. Фахівцями із соціальної роботи з`ясовано, що ОСОБА_2 більшу частину часу проводив у сім`ї покійного ОСОБА_4 . У зв`язку з його смертю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 весь час проживають з матір`ю проти свого бажання, тому що бояться її, не відчувають себе з нею у безпеці та захищеності. ОСОБА_1 повідомила, що відносно старшого сина ОСОБА_2 вона одинока мати. З покійним батьком молодшого сина ОСОБА_3 . ОСОБА_4 вона перебувала у незареєстрованому шлюбі, але він визнав батьківство відносно ОСОБА_3 . Діти не відчувають турботи та тепла від матері і дуже бояться, щоб їх не розлучили. ОСОБА_3 зазначив, що він любить старшого брата ОСОБА_2 та боїться матері. Діти сказали, що вони не бажають жити з матір`ю із-за її неадекватної поведінки. ОСОБА_1 не забезпечує базових потреб дітей: не готує їжу, в будинку відсутні продукти для збалансованого харчування дітей, не облаштоване місце для навчання та ігор, не проводиться прибирання. ОСОБА_1 не знає, які шкільні предмети подобаються її дітям. ОСОБА_1 повідомила, що стан її здоров`я задовільний, а староста Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Чуплакова Н.М. повідомила, що ОСОБА_1 проходила лікування у Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. Під час відвідування сім`ї ОСОБА_1 була збуджена та тривожна, спілкувалася на підвищеному тоні, її мова була не розбірлива та не мала логічної послідовності. Аналогічну поведінку ОСОБА_1 демонструвала у судових засіданнях під час розгляду справи. ОСОБА_1 має обмежене коло спілкування; не має підтримки рідних та близьких; її батьки померли, проте у неї є дві молодших сестри, які проживають у м. Могилів-Подільський, але з ними вона не спілкується. ОСОБА_1 не вміє планувати свій бюджет. В будинку не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, їжу готує не часто. Вона не розуміє потреб дітей, не достатньо часу проводить з ними, не надає їм підтримку та допомогу, не проявляє інтересу до їх успіхів і невдач, не створила безпечні умови для проживання дітей, не усвідомлює наявність проблем. Умови проживання не відповідають санітарним та технічним нормам. В будинку відсутні умови для навчання та розвитку дітей.

В даному акті оцінки потреб сім`ї/особи зазначено, що сім`я проживає у приватному будинку, який складається з трьох кімнат та веранда. Будинок потребує капітального ремонту. В одній із кімнат, в якій проживає сім`я, не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, а саме: на підлозі сміття, брудна доріжка та розкидані речі, на стелі висить павутиння, відчутно стійкий неприємний запах (сирість та грибок). У кімнаті, де мешкає сім`я, немає телевізора та особистого простору для дітей. Відсутній внутрішній або надвірний туалет, централізоване водопостачання. Воду носять у відрах з криниці, яка знаходиться далеко від помешкання. Не облаштоване місце для дотримання особистої гігієни, місце для виконання домашнього завдання, відпочинку та гри (стіл маленький, діти не мають можливості одночасно виконувати домашнє завдання, відсутні стільці, полиці для книг, настільна лампа). У другій кімнаті облаштована кухня, в якій є електрична плита, не має холодильника. Третя кімната не опалюється та не має меблів. Біля будинку є земельна ділянка, яку ОСОБА_1 не обробляє. Вікна у веранді частково розбиті. Територія навколо будинку огороджена парканом, подвір`я заросло бур`янами. У зимовий період ОСОБА_1 конвектором опалює кімнату, в якій живе разом з дітьми. На опалювальний сезон сім`я дровами не забезпечена (а. с. 13 - 17).

Зазначені в акті оцінки потреб обставини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили особисто у судовому засіданні. ОСОБА_1 із результатами оцінки ознайомилась, що підтвердила своїм власноручним підписом (а. с. 20).

У висновку оцінки потреб сім`ї (а. с. 18 - 20) зазначено, що основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є: 1) ухиляння ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання дітей: ОСОБА_1 не вміє планувати бюджет родини та раціонально використовувати кошти ( ОСОБА_1 не забезпечує базових потреб дітей: не готує їжу; в будинку відсутні продукти для збалансованого харчування дітей); у помешканні ОСОБА_1 не дотримується санітарно-гігієнічних норм та правил пожежної безпеки; ОСОБА_1 не цікавиться успіхами та досягненнями дітей; ОСОБА_1 не розуміє потреби дітей, не вміє їх виховувати, розвивати та доглядати за ними. У кімнаті, де мешкає сім`я, немає телевізора та особистого простору для дітей. Необлаштоване місце для дотримання особистої гігієни, місце для виконання домашнього завдання, відпочинку та гри (стіл маленький, діти не мають можливості одночасно виконувати домашнє завдання, відсутні стільці, полиці для книг, настільна лампа); 2) неадекватна поведінка матері лякає дітей, внаслідок чого вони не хочуть йти додому; 3) ОСОБА_1 мати одиначка стосовно ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 помер. Складні життєві обставини негативно впливають на стан дітей. Їх потреби не задовольняються. Наявні проблеми та обставини порушують нормальну життєдіяльність дітей та впливають на їх стан й задоволення потреб. ОСОБА_1 не розуміє потреб дітей, не вміє їх виховувати, розвивати та доглядати за ними. У ОСОБА_1 недостатньо сформовані навички ведення домашнього господарства та догляду за дітьми. ОСОБА_1 нераціонально використовує кошти сімейного бюджету, поводиться неадекватно (діти бояться). Факторами, що ведуть до підвищення рівня ризику є: недостатній батьківський потенціал; недостатній рівень побутових та соціальних навичок; невміння планувати сімейний бюджет. ОСОБА_1 не забезпечує базових потреб дітей. Небажання дітей проживати разом з матір`ю через її неадекватну поведінку. ОСОБА_1 не дотримується санітарно-гігієнічних норм у помешканні (а. с. 18 - 20).

Як зазначено у психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_2 (а. с. 21), за період навчання ОСОБА_1 жодного разу не поцікавилася станом його навчання в навчальному закладі. На батьківські збори не з`являлася, на неодноразові запрошення в школу теж не відгукувалась. Під час дистанційного навчання не забезпечила учня необхідними технічними засобами.

У довідці Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області» від 25.09.2025 № 217 (а. с. 29) зазначено, що декларації дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 підписані з лікарем-педіатром. ОСОБА_2 задекларований на матір ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 був задекларований на батька. Захворювання дітей, які викликані внаслідок несприятливих умов проживання відсутні. Рекомендації лікарів при лікуванні дітей виконувались, з дітьми більше звертався батько. Проходив з ними планові профілактичні огляди. Звертався також з приводу захворювань дітей, виконував всі рекомендації. Інформація про вчинення над дітьми психологічного, фізичного чи інших видів насилля відсутня.

У довідці-характеристиці Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради від 19.09.2025 № 01-17/519 (а. с. 23) зазначено, що громадянка ОСОБА_1 за час проживання в с. Дружба проявила себе з негативної сторони. Замкнута, не контактує з оточуючими, іноді проявляє агресію в криках та неадекватних вчинках. Погано виконує свої материнські обов`язки, веде неналежний догляд за дітьми. З боку матері чиниться постійний психологічний тиск на дітей. Обмежує спілкування дітей з однолітками та родичами, забороняє брати будь-яку допомогу чи подарунки. Не вміє вести домашнє господарство, в будинку антисанітарні умови проживання. Відсутні елементарні засоби гігієни та зовсім відсутні нормальні умови для проживання і навчання дітей. З боку громадськості на адресу ОСОБА_1 до старостату часто надходять скарги та занепокоєння стосовного проживання в таких умовах дітей.

19.09.2025 начальник Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради видав наказ № 23 (а. с. 11), згідно з яким, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків поставлено на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах - жителів с. Дружба ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та ОСОБА_3 (13.09.2014).

В актах проведення оцінки рівня безпеки дитини від 23.09.2025 зазначено, що у зв`язку з неадекватною поведінкою матері ОСОБА_1 і невиконанням нею батьківських обов`язків вбачається загроза життю та здоров`ю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а. с. 25 - 28, 38 - 41).

23.09.2025 Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді, заслухавши та обговоривши інформацію голови комісії про стан виконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_1 , яка виховує двох синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вирішила доручити Службі у справах дітей селищної ради підготувати проект рішення виконавчого комітету селищної ради та висновок про негайне відібрання цих дітей у їх матері (а. с. 22).

23.09.2025 ОСОБА_2 подав начальнику Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради заяву (а. с. 31), у якій просить його з братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 влаштувати в сім`ю ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 .

З акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 12) вбачається, що будинок складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, коридору та веранди; забезпечений опаленням, водопостачанням та водовідведенням; ремонт зроблено частково. Для дітей є окремі кімнати з необхідними меблями та побутовою технікою. В сім`ї панують дружні та доброзичливі стосунки, спільно святкують родинні та релігійні свята, відпочивають та працюють. ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 бажають тимчасово влаштувати у свою сім`ю брата ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

На підставі наказу Служби у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради від 23.09.2025 № 25 малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким існує загроза життю та здоров`ю, та у зв`язку із негайним відібранням у матері ОСОБА_1 , тимчасово влаштовані з 23.09.2025 терміном на 6 місяців в сім`ю родички/знайомої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей та з метою захисту законних прав та інтересів дітей, виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради ухвалив рішення від 25.09.2025 № 165 (а. с. 34 - 37), яким вирішив :1) негайно відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жительки с. Дружба Могилів-Подільського району Вінницької області; 2) влаштувати тимчасово дітей в сім`ю родичів/знайомих ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки с-ща Муровані Курилівці; 3) надати висновок органу опіки та піклування Мурованокуриловецької селищної ради про доцільність відібрання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жительки с. Дружба Могилів-Подільського району Вінницької області, без позбавлення батьківських прав, що додається.

У характеристиці з ліцею, в якому навчається ОСОБА_2 зазначено, що за час його проживання в сім`ї ОСОБА_5 до навчання почав ставитись більш відповідально та старанно. Має більшу зацікавленість та плани на майбутнє навчання. На уроках уважний, зосереджений, самостійний, активний. Має гарний рівень фізичного, інтелектуального та емоційного розвитку. У ОСОБА_15 зникла тривожність та втома. Завжди охайно та по погоді одягнений. ОСОБА_16 цікавиться шкільним життям та постійно перебуває на зв`язку з класним керівником та заступником ліцею. Рекомендується продовжити перебування ОСОБА_2 в сім`ї ОСОБА_17 , так як це істотно позначилось на психологічному стані учня.

Листом від 23.10.2025 № 01-01/462 (а. с. 58) Комунальний заклад «Центр надання соціальних послуг Мурованокуриловецької селищної ради» повідомив Службу у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради, що фахівцями центру неодноразово було здійснено візити в сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , але жодного разу ОСОБА_18 вдома не було, на телефонні дзвінки не відповідала. У зв`язку з цим даній сім`ї неможливо надавати будь-які соціальні послуги. Просить розглянути та вирішити питання на Комісії з прав захисту дітей про взяття під соціальний супровід даної сім`ї, в присутності ОСОБА_1 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей.

Аналізуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність в її діях свідомого нехтування батьківськими обов`язками, байдужості до подальшої долі та життя своєї малолітньої та неповнолітньої дитини, що судом розцінюється як свідомо обрана нею винна поведінка у формі бездіяльності.

Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей матеріали справи не містять.

Відповідно до сформованих основних принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

З урахуванням наведеного, порівнюючи вагомість тих обставин, на які, як на підставу для відібрання дітей, покликається представник позивача, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також те, що відібрання дітей від батьків може бути застосовано лише як крайня міра, коли без нього в інший спосіб не можна усунути загрозу для їх життя та здоров`я, то при наданих доказах і вставлених судом обставинах, суд дійшов висновку про неможливість залишення дітей у матері та необхідність їх відібрання від ОСОБА_19 без позбавлення її батьківських прав.

Згідно з ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Суд зазначає, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, не позбавлений можливості повернути дітей. Відібрання дітей у батьків - це санкція за невиконання батьківських обов`язків і ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Повернення дітей батькам можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для їх відібрання.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно з ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до положень ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, що визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне прийняти рішення про перерахування відповідачем аліментів на особистий рахунок кожної дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Також суд вважає за необхідне передати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконавчому комітету Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області та зобов`язати вказаний орган відкрити особисті рахунки на зазначених дітей у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання цим рішенням законної сили.

Визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з ОСОБА_1 на користь її дітей, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні виду та розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , у якої відібрано дітей без позбавлення її батьківських прав, суд враховує, що вона працює робітником по догляду тварин у Фермерському господарстві «Велес Віта» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи (а. с. 95). Інших доказів на підтвердження обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, та які повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів, суду не надано.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 працює, тому має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували цю обставину, вона суду не надала, то наявні законні підстави для стягнення з неї аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на період відібрання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Також на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору за вимогу про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав.

Частинами 1, 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн, від сплати якого позивач звільнений.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ст. ст. 7, 150, 155, 164, 170, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 8, 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 263 - 265, 351, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Відібрати від матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , без позбавлення її батьківських прав, неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На період відібрання дітей, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері, передати їх на опікування виконавчому комітету Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області як органу опіки та піклування.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесят) % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2025 року на період відібрання дитини.

Зобов`язати виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області як орган опіки та піклування відкрити особисті рахунки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць - з 02 жовтня по 02 листопада 2025 року, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області, , місцезнаходження: 23400, Вінницька область, Могилів-Подільський район, селище Муровані Курилівці, вулиця Соборна, будинок 45.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа 1: Служба у справах дітей Мурованокуриловецької селищної ради, місцезнаходження: 23400, Вінницька область, Могилів-Подільський район, селище Муровані Курилівці, вулиця Соборна, будинок 45.

Третя особа 2: Рівненський старостинський округ Мурованокуриловецької селищної ради, місцезнаходження: 23425, Вінницька область, Могилів-Подільський район, село Рівне, вулиця Центральна, будинок 6.

Третя особа 3: Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій селищній раді, місцезнаходження: 23400, Вінницька область, Могилів-Подільський район, селище Муровані Курилівці, вулиця Соборна, будинок 45.

Суддя Тарас ЛІЩИНА