СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/492/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

присяжного Невмержицької І.П.,

присяжного Висоцького В.В.,

при секретарі Лавриненко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9, кім.422) про усиновлення дитини,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про усиновлення, в якій просить оголосити його усиновлювачем дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записати його у книзі реєстрації народжень відділу реєстрації актів цивільного стану батьком усиновленої дитини, а також зобов`язати Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису №3781 від 24.12.2013 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 30.09.2023 він уклав шлюб із заінтересованою особою ОСОБА_2 . Остання до вступу у даний шлюб перебувала у цивільному шлюбі із ОСОБА_4 , від якого у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_3 . Водночас, у зареєстрованому шлюбі вказані особи не перебували. З 2015 року біологічний батько ОСОБА_3 не надавав жодної фінансової підтримки дитині, інтересами дитини не цікавився, а тому, рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18.02.2025 (справа №939/1882/24) останнього позбавлено батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана обставина є підставою для неподання суду письмового дозволу ОСОБА_4 (біологічного батька малолітньої ОСОБА_3 , щодо якої вирішується питання про усиновлення). З листопада 2016 року заявник проживає постійно із заінтересованою особою ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 , яку бажає усиновити. ОСОБА_1 постійно утримує дитину, піклується про її здоров`я, створює належні умови для розвитку, виховує. Вказує, що має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, має гарний стан здоров`я, не має шкідливих звичок.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025 для розгляду даної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Крім того, відповідно до протоколу попереднього відбору присяжних від 06.06.2025 для розгляду даної заяви визначено присяжних Невмержицьку І.П. та Висоцького В.В.

Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити у порядку окремого провадження.

16.09.2025 до суду надійшов висновок Служби у справах дітей на сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, до суду не прибули, водночас, скерували через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вивчивши доводи заявника ОСОБА_1 , викладені у заяві, дослідивши долучені до неї докази, а також проаналізувавши зміст висновку органу опіки та піклування, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В силу приписів ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до змісту ст. 12 вказаного закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У свою чергу, ст. 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Питання щодо усиновлення врегульовані Главою 18 Сімейного кодексу України.

Так, статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (частина перша статті 233 СК України).

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21), від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно зі ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків; згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною; угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною; згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку; якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків; письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом; мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Відповідно ч. 1 ст. 214 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Приписи ст. 229 СК України визначено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи; якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою ст. 218 СК України; суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ст. 231 СК України, якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини; за заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини; для такої зміни потрібна згода дитини; така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені; якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини; якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи; про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року роз`яснено, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1-3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

У ході розгляду даного провадження судом встановлено, що 30.09.2023 заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис 892) (т. 1 а.с. 14).

З листопада 2016 року заявник проживає за адресою: АДРЕСА_3 , однією родиною із ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с. 7-10).

Як вбачається із відомостей з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» від 15.05.2025, ОСОБА_1 не притягувався до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості не має (т. 1 а.с. 11).

Зі змісту висновку про стан здоров`я від 28.05.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 протипоказань до усиновлень не має, клінічно здоровий, психологічних та наркологічних ознак не виявлено (т. 1 а.с. 12, 13).

Таким чином, враховуючи обставини справи, сукупність зібраних та досліджених у ході розгляду справи доказів, відповідність заявника ОСОБА_1 вимогам законодавства щодо статусу усиновлювача, беручи до уваги позитивний висновок служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, згоду матері дитини, що усиновлюється, зважаючи на найкращі інтереси дитини - малолітньої ОСОБА_3 , суд доходить висновку про можливість задоволення заяви про усиновлення та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Керуючись ст. ст. 207-242 СК України, ст. ст. 258-265, 268, 293, 310 314, 300, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9, кім.422) про усиновлення дитини - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усиновлювачем дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №3781, складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві змінити:

- прізвище з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »,

- по батькові з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »,

- записати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини.

Дату народження, ім`я та місце народження, дитини залишити без змін.

Зобов`язати Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису №3781 від 24.12.2013 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова

Присяжний Невмержицька І.П.

Присяжний Висоцький В.В.