ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 384/118/25

провадження № 22-ц/4809/1409/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Фермерське господарство «Лукіянчук»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Лукіянчук» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року (суддя Галицький В. В.).

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025р позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через свого представника адвоката Дмитруха Д.М. звернулись до Вільшанського районного суду Кіровоградської області з позовними вимогами про:

1) розірвання договору оренди землі №22 від 01.06.2012 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01361 (номер запису про інше речове право: 22748319 від 04.10.2017 року);

2) розірвання договору оренди землі № 25 від 01.06.2012 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01360 (номер запису про інше речове право: 22893812 від 12.10.2017 року).

А також розподілити судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що позивачі є спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . В порядку спадкування набули у власність спірні земельні ділянки площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як діти померлого, спадкоємці за законом, набули у власність по частині вказаних земельних ділянок на підставі свідоцтв про спадкування за законом.

За життя спадкодавця, а саме 01 червня 2012р ОСОБА_4 та ФГ «Лукіянчук» уклали договори оренди стосовно вищевказаних земельних ділянок, щодо яких виник спір, а саме договір оренди землі №22 від 01.06.2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець ОСОБА_3 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01361 (номер запису про інше речове право: 22748319 від 04.10.2017 року) та договір оренди землі № 25 від 01.06.2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01360 (номер запису про інше речове право: 22893812 від 12.10.2017 року).

Позивачі набули права орендодавця і стверджують, що орендар умови договору не виконує. Орендна плата протягом дванадцяти років 2012-2024рр не сплачується, хоча відповідач користується землею.

На неодноразові звернення з вимогою виплатити орендну плату, голова господарства відмовляється, чим порушує умови договору.

Невиконання умов договору є підставою для розірвання договору між сторонами, згідно умов погоджених сторонами та положень закону.

Відзив на позовну заяву

Відзив відповідачем не подавався.

Судове рішення

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Лукіянчук» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, відмовлено.

Суд першої інстанції виснував, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачами суду не надано належних та допустимих доказів несплати відповідачем орендної плати протягом 12 років (2012-2024 роки).

Впродовж 12 років ОСОБА_3 не звертався до відповідача з вимогами щодо невиконання своїх зобов`язань відповідачем.

Суду не надано доказів наявності інших договорів по яких би останній писав відповідну розписку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, Дмитрух Д.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, якою просить: скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року у справі № 384/118/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі, та яким:

1) розірвати договір оренди землі №22 від 01.06.2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01361 (номер запису про інше речове право: 22748319 від 04.10.2017 року);

2) розірвати договір оренди землі № 25 від 01.06.2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01360 (номер запису про інше речове право: 22893812 від 12.10.2017 року);

3) стягнути з Фермерського господарства «Лукіянчук» (26633, вул. Степова, 23, с. Куца Балка, Голованівський р-н, Кіровоградська обл.) на користь позивачів судові витрати по справі

Сторона позивача вважає, що судове рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Місцевий суд жодним чином не надав обґрунтування єдиному доказу відповідача розписці,безумовно прийнявши цей доказ як достатній та переконливий.

Разом з тим, не звернута увага, що зобов`язання за договорами виникли у червні 2012року, а розписка складена у лютому 2012року, задовго до виникнення зобов`язання, та не межах такого зобов`язання. Більш того, зміст розписки не містить розмір переданих коштів, який має відповідати розміру визначеному у договорі та періоду 49 років.

В порушення вимог процесуального законодавства, суд переклав обов`язок доказування на позивачів тієї обставини, яка виключно має бути доведена відповідачем, зокрема, підтвердження несплати впродовж 12 років оренди.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзив відповідачем не подавався.

Рух справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року; встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року підготовчі дії у справі закінчено; справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 00 хвилин 07 жовтня 2025 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Позиція сторін в суді

Сторони у суді апеляційної інстанції підтримали свої правові позиції у спірних правовідносинах, надали пояснення.

Представник позивачів адвокат Дмитрух Д.М. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представники відповідачів заперечували, наполягали на законності судового рішення.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини

Згідно до ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», у редакції чинній на момент укладання договорів оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого, договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_3 та Фермерське господарство «Лукіянчук» уклали договір оренди землі №22 від 01.06.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2012 року за №01361 (а.с.23-24).

ОСОБА_3 та Фермерське господарство «Лукіянчук» уклали договір оренди землі №25 від 01.06.2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2012 року за №01360 (а.с.25-26).

Пунктом 8 договору оренди землі №22 від 01.06.2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2012 року за №01361 та договору оренди землі №25 від 01.06.2012 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.06.2012 року за №01360 сторони визначили, що договір укладено на 49 років.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого Новоукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 02.11.2022 року, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2023 року виданих приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., зареєстрованих в реєстрі за № 1711 та №1712, спадкоємцями ОСОБА_3 на майно, а саме земельну ділянку площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, що розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є діти спадкодавця - позивачі по справі, а саме: його дочка ОСОБА_1 на 1/2 частку, право власності, Витяг з Державного реєстру речових прав від 16.10.2023 року (номер відомостей про речове право: 52124802); його син ОСОБА_2 на 1/2 частку, право власності якому належить право влансоті, Витяг з Державного реєстру речових прав від 16.10.2023 року (номер відомостей про речове право: 52124933) (а.с. 15,16, 21, 22).

Згідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2023 року виданих приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., зареєстрованих в реєстрі за № 1713 та №1714, спадкоємцями ОСОБА_3 на майно, а саме земельну ділянку площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, що розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є діти спадкодавця - позивачі по справі, а саме: його дочка ОСОБА_1 на 1/2 частку, право власності якій належить та зареєстроване, Витяг з Державного реєстру речових прав від 16.10.2023 року (номер відомостей про речове право: 52125360); його син ОСОБА_2 на 1/2 частку, право власності якому належить та зареєстроване, Витяг з Державного реєстру речових прав від 16.10.2023 року (номер відомостей про речове право: 52125558) (а.с. 17, 18, 19, 20).

Земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:000:0382 та :02:000:0146, на праві спільної часткової власності належать позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, вони є орендодавцями, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.03.2025 року за № 417089966 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.03.2025 року за №417088853 (а.с. 27-28, 29-30).

За відповіддю голови ФГ «Лукіянчук» б/н на адвокатський запит адвоката Дмитруха Д.М. №21-24/06/04 від 04.06.2024 року до голови Фермерського господарства «Лукіянчук», відповідач повідомив, що між ФГ «Лукіянчук» та ОСОБА_3 були укладені договори оренди землі №25 та №22 на 49 років.

ОСОБА_3 отримав орендну плату повністю на весь термін дії договорів, про що є підтверджуючий документ, а саме розписка ОСОБА_3 (а.с. 31, 34).

У відповідності до копії розписки від 10.02.2012 року підписаної ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , отримав орендну плату за весь термін по договорам №22, 25 за оренду земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:0146 та кадастровий номер: :02:000:0382 (а.с. 50).

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В порядку частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У контексті ч. 2 ст. 792 ЦК України норми, які регулюють відносини оренди землі, розміщені не лише у цьому Кодексі, а й в інших актах законодавства, зокрема, в Земельному кодексі України (ЗК України), Законі України «Про оренду землі» та інших нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до них, а також у конкретних договорах оренди землі.

Так, відповідно до ст. 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами 1 - 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положення ст. 24, ст. 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема: орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендар, своєю чергою, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» передбачає, зокрема, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

На вимогу однієї зі сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі»).

Пункт «д» ст. 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата орендної плати.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків (п. 1, п. 4 ч. 1 вказаної статті Кодексу).

Частинами 1 і 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 сформулювала, зокрема, такі висновки щодо застосування норм права, закріплених у п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та ч. 2 ст. 651 ЦК України:

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Велика Палата Верховного Суду зважила за доцільне відступити від висновку, викладеного в її постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:

- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивачі обґрунтували свій позов тим, що відповідач не сплачує в передбачений договорами оренди строк, обумовлену орендну плату за користування земельною ділянкою впродовж дванадцяти років з 2012 по 2024роки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Докази у справі мають відповідати вимогам їх належності (ст. 77 ЦПК України), допустимості (ст. 78 ЦПК України), достовірності (ст. 79 ЦПК України), достатності (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

У процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Своєю чергою процесуальні обов`язки відповідача, якщо він не визнає позову, полягають у наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник, зокрема, щодо вчинення боржником дій, які мають наслідком припинення зобов`язання, у випадку, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Таким чином, позивач (кредитор у зобов`язані) має довести наявність обов`язку боржника, а відповідач (боржник у зобов`язанні) має довести належне та своєчасне виконання ним свого обов`язку, або, якщо такий обов`язок ним не виконано, довести відсутність своєї вини, оскільки ч. 2 ст. 614 ЦК України містить презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку дійсність спірних договорів оренди земельної ділянки від 01.06.2012р, орендодавцями якими є спадкоємці померлого первісного орендодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а орендарем - Фермерське господарство «Лукіянчук», жодним з учасників не оспорюється.

Предметом спору у справі є несплата орендарем (відповідачем) орендної плати орендодавцю (позивачу) за володіння і користування земельною ділянкою за період з 2012 по 2024 роки.

З встановлених судом доказів виходить, що згідно з договорами оренди від 01.06.2012р орендна плата вноситься орендарем орендодавцю у грошовій формі готівкою або в безготівковий спосіб в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один рік користування, що становить 204 488,00 грн за договором № 22 та 102 280,00 грн за договором №25. (а.с.23-26). Строк сплати за один місяць до закінчення року (пункт 9,11).

Всупереч розподілу між сторонами обов`язку доказування, які підлягають встановленню у справі, суд поклав на позивачів (кредитора у зобов`язанні) обов`язок доказування невнесення орендарем (боржником у зобов`язанні, відповідачем у справі) орендної плати впродовж спірного періоду. Дослівно висновок суду «позивачами суду не надано належних та допустимих доказів несплати відповідачем орендної плати протягом 12 років (2012-2024 роки), іншим порушенням своїх зобов`язань відповідачем».

З таким підходом місцевого суду щодо доказування обставин, які мають істотне значення для справи, колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Колегія також не погоджується та не приймає як достатні пояснення та доказ відповідача про те, що орендна плата на весь період дії договорів, яка становить 49 років, сплачена, з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

На доведення своєї позиції відповідачем надана розписка, за якою дослівно « ОСОБА_3 » отримав орендну плату повністю за весь термін дії по договорам №№ 22,25 лютого 2012 за оренду земельної ділянки» Датована розписка 10.02.2012р.

Як вище свідчать наведені норми права, докази у справі мають бути достатніми, належними та бути між собою у взаємозв`язку або мати переконливі обґрунтування невідповідності між собою.

Так, спірні договори укладені у червні 2012року, розписка складена у лютому 2012року, тобто за чотири місяці до укладення договорів. У пункті 43 обох договорів обумовлено, що чинність договору набувається після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація відбулася 19 червня 2012року. Таким чином, є правильною позиція сторони позивача, що кошти за розпискою передані до виникнення зобов`язання орендарем. Текст договорів не містить вказівку на здійснену оплату, авансовий платіж, повний платіж, тощо, хоча укладений значно пізніше.

Тому, висновок суду першої інстанції про виконання відповідачем обов`язку зі сплати оренди є хибним, так як не відповідає не тільки обставинам/ часу укладення договору, а й початку виникнення зобов`язання.

Також розписка не містить розміру платежу, з чим абсолютно не можна погодиться на користь позиції відповідача, що орендна плата сплачена за всі 49 років за обома договорами оренди землі.

Доказів, які б доводили розмір і відповідність платежу за спірні роки, відповідачем не надані, з поясненням незбереження документів. Така позиція апріорі не може бути прийнята судом та свідчити про доведеність заперечення позову.

Законодавством чітко врегульовано, якими є належними доказами сплати орендної плати, зокрема, це може бути видатковий касовий ордер, видаткова накладна, податкові документи, підтвердження обов`язкових платежів.

Таким чином орендарем сплата оренди за спірними договорами первісному орендодавцю впродовж спірного періоду, починаючи з 2012року, не доведена.

Підсумовуючі вищевикладене, місцевий суд в порушення вимог ст. 263 ЦПК ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, відтак судове рішення не витримує критики за наслідком апеляційного перегляду та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Доказів сплати орендарем орендної плати позивачам не встановлено, період визначений сторонами становить з 2012року, володільцями майна вони стали з листопада 2022року, правовстановлюючий документ набули у 2023році, звернулися до суду у 2025році. Документальне підтвердження письмового звернення до орендаря за виконанням зобов`язання відбулося у червні 2024р, що підтверджує адвокатський запит (а.с.31). Так як вимог про стягнення коштів не заявлялося, апеляційний суд у висновку обмежується періодом що відповідає періоду набуття у власність земельної ділянки, який становить понад три роки, з листопада 2022р, і відповідає критерію «системність несплати». Хоча закон не встановлює обмежень для спадкоємцем охоплювати період за життя спадкодавця.

Позиція відповідача, що кошти повністю сплачені первісному власнику земель, відмова виконувати умови договору, вочевидь завдає шкоди правам та інтересам позивачів, завдає реальної шкоди, відтак порушене право безумовно підлягає захисту.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги представника позивачів підставно спростовують висновок суду першої інстанції та підтверджують обґрунтованість позову.

Відмовивши в позові, суд вирішив справу не у відповідності до вимог закону, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги позивачів.

Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено, наявні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Відтак з Фермерського господарства «Лукіянчук» підлягає відшкодування судових витрат на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно у розмірі по 2422,40 грн за подання позовної заяви та по 3633,60 грн за подання апеляційної скарги на користь кожного позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Лукіянчук» про розірвання договорів оренди земельних ділянок задовольнити.

Розірвати договір оренди землі № 22 від 01 червня 2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 8,0011 га, кадастровий номер: :02:000:0146, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районні, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за №01361 (номер запису про інше речове право: 22748319 від 04 жовтня 2017 року).

Розірвати договір оренди землі № 25 від 01 червня 2012 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем Фермерським господарством «Лукіянчук», згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,2834 га, кадастровий номер: :02:000:0382, яка розташована на території Куцобалківської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 49 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вільшанському районні, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 червня 2012 року за № 01360 (номер запису про інше речове право: 22893812 від 12 жовтня 2017 року).

Стягнути з Фермерського господарства «Лукіянчук» (, місцезнаходження: вул. Степова, 23, с. Куца Балка, Голованівський р-н, Кіровоградська обл., 26633) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Фермерського господарства «Лукіянчук» (, місцезнаходження: вул. Степова, 23, с. Куца Балка, Голованівський р-н, Кіровоградська обл., 26633) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 3633,60 грн за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Фермерського господарства «Лукіянчук» (, місцезнаходження: вул. Степова, 23, с. Куца Балка, Голованівський р-н, Кіровоградська обл., 26633) в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн за подання позовної заяви.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний