Справа № 946/5770/24
Провадження № 2/946/1810/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання - Вітенко А.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, та просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.03.2018 сторони уклали шлюб, який був розірваний рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2022. Від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 17.02.2024 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Діти весь час проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Батько дітей ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі та у дитсадку, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач покладених законом на батька обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні його сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_8 . Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені факти свідчать про ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. У зв`язку із цим позивачка звернулася до органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідача батьківських прав, на що отримала рекомендацію звернутися до суду.

Процесуальні дії суду

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 27).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с. 53).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2025 клопотання про виклик та допит малолітньої дитини задоволено (а.с. 104).

Аргументи учасників справи

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Максименко О.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Додатково ОСОБА_1 пояснила, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дітей. Син підтримує відносини з батьком, проте донька батька не знає. Відповідач проживає за кодоном з восени 2023 року, уклав шлюб, від якого має дитину. Із сином спілкується по телефону один раз на 4-5 днів, неприязних стосунків до батька чи небажання спілкуватися з ним у сина немає, син бажає спілкуватися з батьком, чекає від нього подарунків. За час перебування відповідача за кордоном отримала від відповідача кілька посилок зі солодощами, одягом, іграшками, проте це не предмети першої необхідності. Синові купив електросамокат, ноутбук та телефон. У п`ятому класі батько домовлявся за репетитора для сина та сплачував кошти за кілька уроків півтора місяця. До війни відповідач приїжджав з рейсу, забирав сина та проводив із ним час. Один раз брав доньку покатати на автомобілі. Дзвонить синові, питає, як справи у школі, має електронний щоденник, з вчителями не спілкується. Донька батька не знає, вважає батьком вітчима. Відповідач просив номер карти для перерахування аліментів, однак вже після подачі позову до суду. В телефонній розмові були погрози щодо вивезення дітей за кордон, що стало підставою для звернення до суду. Позивачка бажає бути відповідальною за дітей самостійно. Представник позивачки додатково пояснив, що позивачка самостійно утримує дітей, сплачує витрати на школу, садочок та секції, відповідач спілкується із дітьми, проте це лише розмови. Усі обіцянки батька на майбутнє. У наданні дозволу позивачці на вивезення дітей за кордон відмовив. Діти потрібні йому, щоб не бути військовозобов`язаним, таким чином він виїхав за кордон. Відповідач активізувався після подачі позову до суду. Просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу, докази чого будуть подані у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Янковська О.П. з позовними вимогами погодилась частково, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, проте заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Додатково пояснила, що з 2023 року відповідач не в?їджав на територію України, просив карту у позивачки для сплати аліментів, проте вона відмовляла, пересилає кошти матері, а остання позивачці, надсилав дітям посилки, купував все, що необхідно (одяг, солодощі, телефон, ноутбук, самокат). Батько контролює покупки сина, постійно дзвонить, не байдужий до них. Проживає за кордоном, має іншу сім?ю. Вивезти дітей наміру не має. Постійно спілкується з сином та іноді із донькою, зважаючи на її вік. Бажає підтримувати відносини із нею, проте позивачка перешкоджає в цьому. З висновком органу опіки та піклування не згодні, оскільки він складений без виклику батька. Позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дітей.

Згідно відзиву на позовну заяву від 30.05.2025 (а.с. 75-79), ОСОБА_2 з початку спільного проживання до реєстрації шлюбу та до припинення спільного проживання постійно виконував свої батьківські обов`язки щодо сина ОСОБА_7 та в них були довірливі, теплі та тісні родинні зв`язки, взаєморозуміння. Він приділяв значний час вихованню та розвитку сина. Після припинення спільного проживання з позивачкою він регулярно підтримує зв`язок зі своїми дітьми через соціальні мережі, обмінюються текстовими повідомленнями, можуть спілкуватися по аудіо- та відеозв`язку, так як він знаходиться за межами України. Однак більшу частину свого часу ОСОБА_2 спілкується з сином ОСОБА_3 , оскільки позивачка забороняє та не підпускає їх доньку до телефону, щоб ОСОБА_2 мав змогу поспілкуватися з нею. Під час кожного аудіо- або відеодзвінка батько не лише підтримує емоційний контакт та цілеспрямовано обговорює з сином його шкільні теми, поточні оцінки, його успішність у школі, вони можуть разом перевіряти домашні завдання, розбирають різні завдання. Ці регулярні навчальні бесіди підтверджують активну участь батька у вихованні та навчанні дітей. Таким чином, ОСОБА_2 телефонує своїй дитині, щоб поспілкуватися, однак позивачка перешкоджає, а іноді забороняє йому спілкуватись із дітьми. Це завдає перешкод його бажанню бачитись з дітьми та проводити разом із ними час. Також відповідач підключений до системи електронний е-щоденник, де відображається уся успішність навчання, оцінки за кожен урок, відвідування шкільних занять та пропуски уроків. Батько самостійно організував і оплачував індивідуальні заняття з репетитором з англійської мови. Репетитор займався з дитиною тричі на тиждень - у вівторок, четвер і суботу. Оплату за репетитора здійснював виключно батько. Це черговий доказ того, що батько активно та фінансово забезпечує навчальний процес дитини, а твердження про ухилення від виховання є безпідставними. ОСОБА_2 надав доступ до своєї банківської картки сину, який використовує на кишенькові витрати, дрібні покупки в магазині, проїзд тощо. Однак він контролює транзакції в реальному часі: кожна операція відображається в рush-сповіщенні. У такий спосіб дитина навчається фінансової грамотності, а батько фактично забезпечує її щоденні потреби, навіть перебуваючи фізично окремо. Цей факт ще раз підтверджує, що батько системно утримує та підтримує сина, а звинувачення в ухиленні від матеріального забезпечення не відповідають дійсності. Окрім цього, періодично ОСОБА_2 відправляє своїм дітям посилки, приблизно по 30-40 кг, які містять різні предмети: іграшки для дітей, шкільні канцтовари рюкзак, книжки, ігри відповідно до віку дітей; сезонний одяг і взуття, смаколики, засоби особистої гігієни. Усі посилки батько формує разом із дітьми: під час відеодзвінків вони складають список речей, які справді потрібні - від речей першої необхідності до конкретної моделі конструктора, пари кросівок. Після узгодження побажань батько оплачує замовлення онлайн і відстежує доставку до моменту, коли діти отримують посилку. Однак позивачка свідомо формує у доньки ОСОБА_8 уявлення про те, що посилки призначені тільки для сина, та забороняє доньці навіть дивитися та розбирати посилку разом з братом, що підтверджується з доданої до відзиву відеозйомки. Таким чином, батько покриває не лише щоденні витрати, а й забезпечує розвиток і здоров`я дітей у довгостроковій перспективі. Це ще один очевидний доказ належного виконання ним батьківських обов`язків, який повністю спростовує звинувачення позивачки в ухиленні відповідача від утримання. Щоб забезпечити постійний контакт, батько придбав старшому синові сучасний смартфон, так дитина може телефонувати, надсилати будь-які фото і спілкуватися в месенжері без посередництва матері, яка раніше обмежувала їхній зв`язок. Крім того, батько купив синові велосипед не лише як подарунок, а й як засіб активного дозвілля. Крім смартфона та велосипеда, батько придбав старшому синові якісні навушники марки Soni. Вони водночас слугують для дистанційних уроків та команди спілкування в онлайн-іграх і дзвінків із батьком. Факт покупки підтверджують квитанцією, покупка ще раз показує, що батько не лише фінансує базові потреби, а й забезпечує дітям сучасні засоби для навчання, розвитку й безперешкодного спілкування з ним, тож звинувачення в ухиленні від виховання є необґрунтованими. Окрім цього, ОСОБА_2 не ухилявся від участі в утриманні дітей. Навпаки неодноразово висловлював ініціативу матеріально підтримувати дітей.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви від 26.11.2025 просить розглядати справу за відсутності представника, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини та висновок органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 26.02.2025 № 04/21-207.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14.03.2018 сторони уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 14.03.2018 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 109 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 06.09.2018 Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 371 від 18.09.2013 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 28.01.2021 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 59 (а.с. 12).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.08.2022 № 946/40885/22 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13).

17.02.2024 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уклала шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим 17.02.2024 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 43 (а.с. 10).

Згідно довідки КЗ ДО КТЯС № 8 «Чебурашка» Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.06.2024 № 12, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує ясла - садок №8 «Чебурашка» з 15 серпня 2023 року по теперішній час. ОСОБА_8 завжди до садочку приводить мати охайною, здоровою та життєрадісною. Дитина розвинена за віком, спокійна, допитлива, кмітлива, володіє навиками самообслуговування. Мати приймає активну участь в життєдіяльності дитини. Завжди цікавиться успіхами ОСОБА_8 та підтримує її та одногрупників. Входить в склад батьківського комітету ясел-садку. Зацікавленість до життя її доньки спонукає на позитивні емоції батьків та педагогів групи. З власної ініціативи влаштовує розважальні заходи для дітей із залучанням різноманітних казкових персонажів для дітей. Сприяє благоустрою групи та ясел-садку. Оплата за відвідування закладу завжди була своєчасною. На квитанції по оплаті прізвище матері. Дані про батька зі свідоцтва про народження, в яслах-садочку не з?являвся (а.с. 14).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.07.2024 № 68 (а.с. 15).

Згідно характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наданої Ізмаїльською гімназією № 2 з початковою школою Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 навчаться у 5 класі з 01.09.2019. Навчається не в повну міру своїх сил, проте часом проявляє самостійність та наполегливість в опануванні навчальним матеріалом. Може вчитися краще, але зайва активність відволікає від навчання. Вимоги вчителів виконує, на уроках поводиться стримано. Хлопчик ввічливий і тактовний з однокласниками та іншими учасниками освітнього процесу. ОСОБА_7 активний учасник позаурочного життя класу, проявляє організаторські здібності. Мати завжди турбується про сина, забезпечує його усім необхідним для навчання, постійно відвідує батьківські збори, тримає зв`язок з класним керівником та вчителями. Батько за час навчання дитини у гімназії зв`язок з педагогами не підтримував, у гімназії не з`являвся (а.с. 17).

Відповідно до довідки Громадської організації садівничий кооператив «Молодіжний» № 10 від 01.07.2024 № 10, ОСОБА_1 є членом ГО СК «Молодіжний» № 10, користується земельною ділянкою № НОМЕР_5 , площею 0,06 га, яка була надана їй в користування в 2016 році на підставі Статуту і протоколу № 7 від 06.11.2016 загальних зборів членів ГО СК «Молодіжний» № 10. Мешкає постійно на даній ділянці з 2016 року по теперішній час (а.с. 18).

Згідно характеристики ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наданої Головою правління ГО СК «Молодіжний» № 10, ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постійно проживає за вказаною адресою з 2016 року. За роки проживання за даною адресою проявила себе з виключно позитивного боку. За період проживання скарг від сусідів на неї не надходило. ОСОБА_1 проживає з двома дітьми: сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За свідченням сусідів, працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива, чуйна. Займається самостійно вихованням та утриманням дітей . За час проживання не створювала труднощів і не була помічена в конфліктах з сусідами. Бере участь в громадських зборах і необхідних роботах, що проводяться на території житлового кварталу. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена, а навпаки дружелюбна і по можливості надає їм допомогу (а.с. 19).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15.11.2024, за адресою: АДРЕСА_1 , дачний будинок складається з 2 житлових кімнат, кухні, санвузла, коридору. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам: малолітні мають окремі спальні місця, комод, робочий стіл, ноутбук, планшет, комп`ютер. ОСОБА_2 не проживає з сім`єю більше 4-х років. Молодша донька народжена пізніше та вважає батьком ОСОБА_10 . Ймовірне місце перебування ОСОБА_2 - ОСОБА_11 , де він проживає з дружиною та виховує доньку (а.с. 47).

Відповідач ОСОБА_2 має малолітню доньку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим 02.08.2018 Ізмаїльським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 703, матір`ю вказано « ОСОБА_13 » (а.с. 83).

Відповідно до судового наказу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2025 № 946/4087/25, стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на утримання дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів відповідного віку, починаючи з 30.05.2025 до досягнення дитиною повноліття, тобто д ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 109). Сплату аліментів по 3000 грн підтверджено квитанціями від 01.08.2025, 06.08.2025, 19.08.2025 (а.с. 110, 111).

З наданих до суду квитанцій вбачається переказ відповідачем коштів на ім`я ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_12 13.05.2025 в сумі 4000 грн, 29.05.2025 в сумі 4000 грн, 21.06.2025 в сумі 3000 грн, 31.07.2025 в сумі 3000 грн, 20.08.2025 в сумі 3000 грн, від 06.10.2025 в сумі 2500 грн (а.с. 85, 87, 112, 113, 114, 135).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 04/21-207 від 26.02.2025, Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей (а.с. 43-46).

Позиція суду

У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Щодо позбавлення батьківських прав

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) вказано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20) зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Заслуханий у присутності представника органу опіки та піклування малолітній ОСОБА_3 пояснив, що проживають утрьох з матір`ю, її чоловіком та молодшою сестрою, із батьком має гарні, добрі стосунки, спілкується із ним регулярно, батько може зателефонувати у будь-який час, коли дзвонить, кличе також сестру. Батько цікавиться його життям та навчанням, а також життям малолітньої сестри, надсилає їм посилки із солодощами, іграшками та іншими речами, перераховує кошти на картку на дрібні витрати. Софія вважає батьком нового чоловіка матері, рідного батька не знає. ОСОБА_7 не бажає позбавлення батька батьківських прав.

Враховуючи те, що батько не втрачає інтересу до своїх дітей, прагне до спілкування із дітьми та участі у їх вихованні, приймаючи до уваги відношення батька до дітей та виконання своїх батьківських обов`язків, та той факт, що позивачка не довела навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав.

При цьому суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Крім того, при його складенні не враховано думку батька щодо позбавлення його батьківських прав.

Оскільки поведінка відповідача загалом свідчить про його спроможність та волевиявлення виконувати свої батьківські обов`язки, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2024 до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачкою було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1211,00 грн відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 40 від 11.07.2024 (а.с. 5).

Враховуючи, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплата судового збору в цій частині покладається на позивачку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Враховуючи, що позов в частині стягнення аліментів задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 141, 150, 155, 160, 161, 164, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_7 ), аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2024 до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ), в дохід держави судові витрати (судовий збір) в сумі 1211,20 грн, зарахувавши до спеціального фонду Державного бюджету України.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г.І.Смокіна