Провадження №: 2/755/445/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мороз В.П. з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 500,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 10 серпня 2023 року і до повноліття дитини.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26 вересня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03 серпня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 липня 2022 року і до досягнення повноліття. Представник позивача зазначає, що сторони не підтримують відносини та проживають окремо, дитина проживає з батьком, який несе витрати на її утримання, а сплачуваних ОСОБА_2 аліментів згідно судового наказу не вистачає на повноцінне забезпечення дитини всім необхідним. Представник позивача вказує, що на даний час син сторін потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Посилаючись на те, що відповідач є здоровою та працездатною, представник позивача вважає, що остання повинна сплачувати аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 7 500,00 грн, оскільки в середньому позивач витрачає на дитину близько 15 000,00 грн щомісячно. Дані витрати обґрунтовується такими покупками та послугами для дитини: купівля продуктів харчування та предметів особистої гігієни, надання дитині медичної допомоги, зокрема проведення обстеження, перевірки аналізів дитини в медичних лабораторіях, а також купівля медичних препаратів та вітамінів для покращення здоров`я та імунітету дитини, надання невідкладної допомоги, отримання консультацій стоматолога, покупка одягу, оплата послуг з розвитку дитини, оплата відпочинку дитини в коштовному готельно-ресторанному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». На думку представника позивача, відповідач в змозі сплачувати заявлений розмір аліментів. Також у позові зазначено, що з часу видачі судового наказу майновий стан відповідача покращився, оскільки вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та має стабільний постійний дохід.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.88-90)

19 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сікачов С.Ю. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначив, що позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача. Також за доводами відзиву, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру фактичних витрат на дитину, адже відсутні підстави вважати, що всі відображені в чеках та квитанціях покупки йдуть саме на потреби дитини. Крім того, зазначається про відсутність необхідності звернення до приватних медичних закладів. (а.с.103-107)

26 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адковат Мороз В.П. направив до суду відповідь на відзив, в якій просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та по суті заперечень викладених у відзиві зазначив, що позивач забезпечує повноцінний розвиток, лікування та харчування свого сина ОСОБА_4 , а той розмір аліментів, які сплачує відповідач, не забезпечує повному обсязі необхідні витрати на дитину. Також представник позивача стверджує, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у тому розмірі, який заявляє позивач, а тому позов підлягає задоволенню. (а.с.92-94)

12 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мороз В.П. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду від 18 січня 2024 року у справі № 755/13576/23, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Вказаними судовими рішеннями встановлено ряд обставин, які на думку сторони позивача мають важливе значення під час ухвалення рішення по вказаній справі, а саме встановлено, що ОСОБА_1 витратив чимало коштів на утримання дитини. В свою чергу, суд такі витрати не відніс до додаткових, а тому представник позивача вважає, що такі витрати відносяться до загальних, які несе стягувач аліментів. (а.с.215-217)

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12), рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року (справа № 681/635/22) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9-10).

Позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік від 14 червня 2022 рок № 3004-, № 3004-, в довідці законним представником малолітнього ОСОБА_4 вказано ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.13,14).

Судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року (справа 755/6626/22) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 липня 2022 року і до досягнення повноліття (а.с. 11).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, отриманих шляхом повного доступу, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року (справа № 755/11062/22), визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що задля забезпечення належного утримання дитини, необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку збільшився розмір витрат, які мають нести обоє із батьків такої дитини. Основною підставою для збільшення розміру аліментів позивач зазначає покращення матеріального стану платника аліментів - ОСОБА_2 .

Разом із тим, позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів - 03.08.2022 на час звернення до суду з цим позовом - 10.08.2023. Той факт, що відповідач зареєстрована як фізична особа - підприємець ніяким чином не підтверджує зміни матеріального стану відповідача в бік покращення.

Додані відповідачем до відзиву довідки форми ОК-5 та ОК-7 (а.м.146-148) стосуються іншого періоду, аніж той з якого присуджено аліменти. Отже з поданих позивачем та відповідачем доказів суд позбавлений можливості встановити як розмір доходу, який відповідач отримувала на час видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину, так і розмір її доходу в подальшому, щоб зробити обґрунтований висновок про зміну матеріального стану відповідача в бік збільшення.

Також матеріали справи не містять доказів погіршення матеріального стану позивача.

Щодо наданих стороною позивача квитанцій, банківських виписок, копій договорів, суд зазначає, що в даній категорії справи предметом доказування є саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених Сімейним кодексом України. Тому збільшення витрат на дитину не може бути безумовною підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, позивач не позбавлений можливості звертатись до платника аліментів із позовами про стягнення додаткових витрат на дитину.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат в цій частині не здійснюється.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч. 4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником відповідача було долучено копію договору про надання правової допомоги від 11.10.2023 № 11-10/23, в якому зазначено, що адвокатське об`єднання, зокрема, зобов`язується, надати правничу допомогу у цивільних справах (п. 2.1). Пунктом 5.3. договору погоджений розмір гонорару адвоката за підготовку відзиву на позов про збільшення розміру аліментів в сумі 3 000,00 грн. (а.с.167-170)

На підтвердження понесення витрат за договором про надання правової допомоги від 11.10.2023 № 11-10/23, представник відповідача також надав квитанцію від 19.10.2023 № 45ЕТ-МНТХ-77ХН-К84Е про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 коштів в розмірі 3 000,00 грн, призначення платежу: «оплата правничої допомоги відповідно до договору №11-10/23 від 11.10.2023 року».

Враховуючи викладене, а також те, що в задоволенні позову відмовлено, а заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача, не є завищеним та є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг при складанні відзиву, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, підлягає відшкодуванню за рахунок позивача в сумі 3 000,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 7, 8, 141, 150, 180, 182, 183, 184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 193, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: