Справа № 507/680/24
Провадження № 2/507/3/2025
Номер рядка звіту 71
"09" січня 2025 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Вужиловського О.В.,
при секретарі судового засідання - Войковській І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: служби в справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, служби в справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач вказує, що він проживав разом із відповідачкою в незареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в них народилася син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2018 році відповідачка залишила дитину та виїхала на проживання в інше місце. З того часу, вони спільно не проживають, відповідач переїхала проживати в іншу місцевість, а він з дитиною проживає в своєму будинку. З 2018 року відповідачка взагалі перестала приїжджати до дитини, надавати матеріальну допомогу та займатись її вихованням. Дитина знаходиться на його утриманні. Вихованням дитини він займається особисто. Відповідач самоусунулася від виховання та догляду за дитиною, не займається її вихованням, не спілкується з дитиною, не надає матеріальної допомоги. Тому, просив суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 128-130 ЦПК України (а.с. ).
Представник третьої особи надав в судове засідання висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно її сина, а також заяву про розгляд справи за відсутності представника служби.
Процесуальні дії у справі.
01 квітня 2024 року ухвалою судді провадженні у даній справі відкрито.
09 жовтня 2024 року підготовче судове засідання по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 16).
З довідки Боківського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 132/02-14 від 21 березня 2024 року видно, що ОСОБА_5 проживає в будинку по АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 (а.с. 21).
З характеристики ОСОБА_3 від 21 березня 2024 року видно, що він відвідує Боківський ліцей Любашівської селищної ради Одеської області, характеризується позитивно. За час його навчання мати школу не відвідувала та його розвитком не цікавилась (а.с. 19-20).
ОСОБА_4 є громадянином Казахстану. Має посвідку на постійне проживання на території України (а.с. 4-8).
Згідно рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 лютого 2019 року видно, що ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно висновку служби у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 314 від 18 грудня 2024 року видно, що визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 314 від 18 грудня 2024 року (а.с. 69-71).
ОСОБА_4 є громадянином Казахстану, а тому позбавлення матері його сина батьківських прав не може бути розцінене як умисне створення умов для уникнення від призову за мобілізацією.
Суд приймає даний висновок до уваги та вважає, що в судовому засіданні доведено факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_6 , що підтверджується вищезазначеними доказами, відомостями щодо житлово-побутових умов позивача. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, жодного разу не з`явилась, на надала будь-якого відзиву, на засідання комісії у справах дітей не з`явилась, будь-яких пояснень не надала, що позбавляє суд можливості встановити її відношення до дитини, тому суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач заяв про розподіл судових витрат до суду не надавав, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-268, 430 ЦПК України, ст.ст. 164, 180-183 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: служби в справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області, служби в справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительку АДРЕСА_1 позбавити батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Вужиловський О.В.