Справа №333/7451/25
Провадження №2/333/4464/25
26 грудня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,
14.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 20.11.1999 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.04.2013 року було розірвано.
У шлюбі народилося троє дітей:
1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
3) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.10.2013 року місце проживання малолітнього ОСОБА_6 визначено з матір`ю ОСОБА_2 , а з липня 2016 року малолітній ОСОБА_7 проживає разом з батьком.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2018 року місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7 визначено разом з батьком ОСОБА_1 .

Після початку повномасштабної військової агресії рф позивач разом з дітьми виїхали з тимчасово окупованої території Запорізької області та на теперішній час діти зареєстровані і проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2024 року було встановлено факт проживання неповнолітнього ОСОБА_6 разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 з 09.06.2022 року.

Мати ОСОБА_7 з дитиною не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров`я.

Після повномасштабного вторгнення військ рф на територію України відповідачка залишилася проживати на окупованій території. Будь-яких зв`язків з дітьми, в тому числі з неповнолітнім ОСОБА_7 , ОСОБА_2 не підтримує.

Поведінка відповідачки свідчить про її небажання приймати участь в житті дитини та її вихованні. ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров`я сина, його вихованням, потребами, протягом тривалого часу ОСОБА_7 прозбавлений підтримки з боку матері. Він фактично не знає матері, не пам`ятає її та не має до неї почуттів.

Враховуючи, що відповідачка жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19.08.2025 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано з Міністерства соціальної політики інформацію щодо перебування ОСОБА_2 на обліку внутрішньо переміщених осіб.

Згідно відповіді №1785904 від 17.09.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної соціальної сфери, ОСОБА_8 перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

13.10.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд.

21.11.2025 року у судовому засіданні представником РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

У судовому засіданні 21.11.2025 року позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підстав, наведених у ній. Додатково зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 1999 року. У шлюбі народилося троє синів - 2000, 2006 та 2011 років народження.

До 2013 року проживали всі разом в с. Новомиколаївка Мелітопольського району Запорізької області. У квітні 2013 року за рішенням суду шлюб було розірвано. 06.06.2013 року відповідачка забрала дітей та переїхала жити до с. Софіївка Запорізької області. У серпні 2013 року він забрав двох старших дітей. За рішенням суду місце проживання старших синів було визначено з ним, а молодшого - з матір`ю.

ОСОБА_2 проживала в Херсонській області разом зі співмешканцем, йому не дозволяли бачитися з молодшим сином.

У 2016 році йому подзвонила матір відповідачки і сказала: «Забери дитину», що він і зробив. У ОСОБА_7 були проблеми у розвитку, він не розмовляв. У подальшому, від дитини він дізнався, що над ОСОБА_7 знущався співмешканець відповідачки: не кормив його, саджав на ціпок.

Місце проживання ОСОБА_7 визначено разом з ним у 2018 році рішенням суду.

Коли почалася повномасштабна війна, 24.02.2022 року він з дітьми виїхав з окупованої території, а з 01.03.2022 року пішов служити до ЗСУ, де й перебував до 3101.2024 року. Весь це час діти були з бабусею.

На теперішній час старший син проживає окремо, бабусі за станом здоров`я стало складно з дітьми, тому він звільнився з військової служби та вони проживають разом (він, двоє синів та бабуся).

Він працює в ФОП, займається вантажними перевезеннями, отримує заробітну плату щомісячно приблизно 200 000 грн., орендує житло (приватний будинок).

ОСОБА_7 навчається дистанційно в Семенівській школі, з матір`ю дитина не бачилася з 2016 року. Діти не бажають сплікуватися з матір`ю.

Представник позивача ОСОБА_9 повністю підтримала ОСОБА_1 та просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладені у позові підстави.

Відповідачка ОСОБА_2 до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у встановлений судом строк відзив не надала.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи - РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування до суду не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника, висновок органу опіки та піклування підтримують.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).

Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони у справі з 20.11.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.04.2013 року (справа №320/1207/13-ц).

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася дитина - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 10.01.2018 року Мелітопольським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №12.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.10.2013 року визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

28.02.2018 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком - ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

08.05.2024 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя встановлено факт проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з 09.06.2022 року.

Зі змісту довідки №01-26/083 від 12.09.2025 року за підписом директора КЗ «Полянівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Семенівської сільської ради" Мелітопольського району Запорізької області Марченко Н., вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчається у 8 класі закладу за денною дистанційною формою навчання. Його вихованням, навчанням та утриманням опікується батько - ОСОБА_1 . Також велику роль у житті хлопчика відіграє бабуся, яка постійно на звязку із класним керівником, вчителями. Мати ОСОБА_7 не бере участі у вихованні сина.

Відповідно до висновку РА ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування від 21.10.2025 року за №2268/01-36/19.02, працівниками відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 04.09.2025 року здійснено вихід за місцем продивання родини. Житлово-побутові умови задовільні. У неповнолітнього ОСОБА_7 окрема кімната. У хлопчика є все необхідне для відпочинку, виховання, навчання. Зі слів ОСОБА_7 та батька, вони понад шість років не бачилися та не спілкувалися з ОСОБА_2 . Мати жодним чином не цікавиться сином, не допомагає, матеріально не утримує. Зі слів хлопчика, з того часу, коли він проживав з матір`ю, запам`ятав те, що завжди був голодним, його годували лише кукурудзою та садили на ціпок.

Все це свідчить про свідоме умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи викладене, в інтересах дитини, РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111).

Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Ілля Ляпін проти Росії" №70879/11 від 30.06.2020 зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57).

Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Сама відповідачка не з`явилася ані до суду для розгляду цієї справи, не залучила представника, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думку суду, така її поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини.

При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без материнської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її сина ОСОБА_7 , що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини.

На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідачки на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не надала, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Судом роз`яснюється, що відповідно до ч.1 ст.169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Суд звертає увагу, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2018 року з ОСОБА_2 вже стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 .

Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача в повному обсязі, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 272, 274-279, 354, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32, ), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі - 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.01.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод