"07" січня 2025 р. Справа № 363/48/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.

за участі секретаря: Дрозд В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви адвоката Фесуна Назара Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом із позовною заявою, до суду надійшла заява адвоката Фесуна Назара Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :35:043:6017, площею 0,39 га, яка належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що підставою подання позовної заяви було порушення відповідачами прав позивача та третіх осіб, що полягали у фактичному незаконному позбавленні позивача його права власності на земельну ділянку, оскільки на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 до позивача та третіх осіб перейшла також і вказана у довідці від 21.10.2008 року № 65, виданої Виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, земельна ділянка площею 0,59 га. 15.10.2024 року, звернувшись до приватного нотаріуса для надання відомостей з Державного реєстру речових прав щодо земельних ділянок з кадастровим номером :35:043:0149 площею 0,25 та :35:043:0150 площею 0,14 га, представнику позивача стало відомо, що 19.10.2021 року ОСОБА_5 , було відчужено вказані земельні ділянки громадянину ОСОБА_2 на підставі: - договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :35:043:0149 площею 0,25 га, серія та номер: 2286, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко I.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61003024 від 19.10.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко I.О.; та договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :35:043:0150 площею 0,14 га, серія та номер: 2289, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61003358 від 19.10.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко I.О. 05.11.2021 року, на підставі заяви про об`єднання земельних ділянок нового власника ОСОБА_2 , земельні ділянки з кадастровими номерами :35:043:0149 та :35:043:0150 були об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :35:043:6017 площею 0,39 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100). Таким чином, станом на теперішній час земельних ділянок :35:043:0149 площею 0,25 та :35:043:0150 площею 0,14 га - фактично не існує, а власник об`єднаної земельної ділянки, кадастровий номер :35:043:6017 площею 0,39 га є ОСОБА_2 . На момент відчуження ОСОБА_5 земельних ділянок, такі були предметом розгляду справи у Вишгородському районному суді Київської області, а тому відчуження ОСОБА_5 земельних ділянок під час фактичного розгляду цивільної справи № 363/1329/23 є причиною для подання даної заяви. Вважає, що на теперішній час все ще існує ризик, що земельна ділянка буде відчужена вкотре, що може призвести до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі його задоволення. Предметом спору, який виник між сторонами у справі, є скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами :35:043:0149 та :35:043:0150, які були об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :35:043:6017 площею 0,39 га, якою ОСОБА_2 , як власник може розпорядитися у будь-який момент, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, а тому вважає, що забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :35:043:6017 площею 0,39 га, є співмірним та справедливим. На підставі викладеного просив про задоволення заяви про забезпечення позову.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання представника позивача на те, що існує ризик, що спірна земельна ділянка може бути надалі відчужена на користь третіх осіб є лише його припущенням та не підтверджено жодними доказами, враховуючи, що останні реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки відбулись у 2021 році, тобто спірна земельна ділянка на протязі більше трьох років не зазнала змін та не була відчужена іншим особам, що спростовує доводи представника позивача.

Підстав вважати, що невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову у справі у суду не має.

Окрім того, суд зауважує, що шляхом застосування заходів забезпечення позову, сторони не можуть вирішувати всі виниклі між ними спірні питання.

Жодних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду представником позивача суду не надано.

На підставі викладеного, враховуючи підстави та предмет позову, а також не доведення представником позивача, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що на даний час існує ризик, що земельна ділянка вкотре може бути відчужена без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до викладеного, та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Фесуна Назара Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова