Провадження № 2/752/7243/25
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
20 жовтня 2025 року Голосіївський районний свуд міста Києва у складі:
головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Нікітенко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙ УАН УКРАЇНА» про захист прав споживачів,-
у травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з ТОВ «ФЛАЙ УАН УКРАЇНА» на свою користь: кошти, сплачені за авіаквитки в обидві сторони та за перевезення вантажу в сумі 50 497,65 грн, моральну компенсацію в розмірі 102 000,00 грн та 17 000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу.
Позивачем позовні вимоги мотивовані тим, що 16.03.2025 року через застосунок Kiwi.com вона придбала для себе, своєї малолітньої дитини та матері авіаквитки на рейси в обидві сторони: 03.04.2025 року за напрямом Кишинів - Дубай на суму 18 648,37 грн та 7 796,82 грн за багаж і ручну поклажу, а також 17.04.2025 року за напрямом Дубай - Кишинів у сумі 16 255,64 грн та 7 796,82 грн за багаж і ручну поклажу, в загальному розмірі 50 497,65 грн.
ОСОБА_1 вказує, що через хворобу дитини, 30.03.2025 року прийняла рішення про скасування вказаних авіаквитків і звернулася через застосунок Kiwi.com про повернення коштів за всіма напрямами подорожі, однак 03.04.2025 року отримала відмову в поверненні сплачених коштів.
Крім того, позивач зауважує, що в подальшому зверталася через застосунок до компанії Fly One з питання повернення сплачених коштів, однак їй відмовлено з посиланням на те, що тариф за яким придбано квитки не допускає відміни подорожі.
ОСОБА_1 вважає, що відмова авіаперевізника ТОВ «ФЛАЙ УАН УКРАЇНА» є незаконною та порушує її права як споживача, а також неповернення коштів за не отриману послугу вплинуло на її моральний стан, чим їй також завдано моральної шкоди.
На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 03.06.2025 року відкрито провадження в справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу наданий строк для подачі відзиву (а.с. 52-53).
Відповідачем відзиву на позов не подано, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судові повістки, направлені судом за місцезнаходженням відповідача, повернулася до суду з довідками, в яких причиною повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 16.03.2025 року через застосунок Kiwi.com ОСОБА_1 придбала авіаквитки на рейси: 03.04.2025 року за напрямом Кишинів - Дубай на суму 18 648,37 грн та 7 796,82 грн за багаж і ручну поклажу, а також 17.04.2025 року за напрямом Дубай - Кишинів у сумі 16 255,64 грн та 7 796,82 грн за багаж і ручну поклажу, в загальному розмірі 50 497,65 грн. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 27-31, 32-33).
З консультативного висновку лікаря від 12.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 хворіє. Діагноз Covid-19 (а.с. 26).
30.03.2025 року позивач звернулася через застосунок Kiwi.com, а також безпосередньо до компанії Fly One про повернення коштів за авіаквитки, однак 03.04.2025 року отримала відмову з посиланням на політику авіакомпанії, яка не передбачає повернення коштів у зв`язку з добровільною відмовою від авіарейсу (а.с. 34-41).
Також в матеріалах справи наявна претензія позивача № 1/2025 від 08.05.2025 року адресована ТОВ «ФЛАЙ УАН УКРАЇНА» про повернення коштів за невикористані авіаквитки та компенсацію завданої моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу (а.с. 19-25).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 908 ЦК України визначає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Відповідно до ч. 2 зазначеної статті загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з положеннями ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.
Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ч. 2 ст. 910 ЦК України).
Пункт 6 ч. 1 ст. 911 ЦК України передбачає право пасажира відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами).
Частиною 2 ст. 95 ПК України визначено, що регулярні повітряні перевезення здійснюються іноземним авіаперевізником згідно з вимогами міжнародних договорів України, авіаційних правил України та угод між авіаційними органами влади. Чартерні або нерегулярні повітряні перевезення здійснюються іноземним авіаперевізником відповідно до авіаційних правил України.
Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів (ч. 2 ст. 100 ПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 100 ПК України авіаперевізник зобов`язаний виконувати зазначені у частині другій цієї статті правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти, а також галузеві стандарти та нормативи якості обслуговування.
Згідно з ч. 15 ст. 100 ПК України пасажир має право відмовитися від повітряного перевезення і одержати назад плату за послуги у порядку, встановленому авіаційними правилами України та правилами авіаперевізника.
Пунктом 1 глави 8 розділу III Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239, визначено, що пасажир може пред`явити авіаперевізнику квиток для повернення сплачених коштів за частково або повністю не використане перевезення, якщо це передбачено правилами застосування тарифів, у таких випадках: до початку перевезення; протягом усього строку чинності квитка для перевезення; протягом 30 днів після закінчення строку чинності квитка для перевезення. Авіаперевізник, беручи до уваги обставини, що унеможливили пред`явлення квитка для повернення сплачених коштів за частково або повністю не використане повітряне перевезення, може продовжити строк, передбачений абзацом четвертим цього пункту.
Відповідно до п. 1 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239 повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. Повернення коштів у представництвах авіаперевізника в інших країнах здійснюється відповідно до законодавства країни місцезнаходження представництва.
Згідно з п. 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239 повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.
Відповідачем відзиву на вказану позовну заяву не подано, а також не надано доказів, що він має власні правила перевезення, тому суд при вирішенні спору керується Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239.
В судовому засіданні не спростовано право позивача отримати вартість невикористаних квитків, придбаних нею та оформлених на її ім`я, а також на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
При цьому, ОСОБА_1 як пасажир, яким придбані квитки зверталась із заявами про повернення коштів за невикористані квитки.
Оскільки, Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затвердженими наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 року № 1239, передбачено обов`язок авіакомпанії повернути кошти на звернення пасажира до початку перевезення (пункт 1 глави 8 розділу III), суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних ОСОБА_1 вимог в частині повернення коштів, які сплачені нею за квитки, придбані на її ім`я, а також на ім`я третіх осіб, в загальному розмірі 50 497,65 грн.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що станом на день подачі позовної заяви відповідачем умови договору не виконуються.
Враховуючи те, що обставини на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, відповідач наведені позивачем доводи і докази не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо повернення коштів, сплачених за невикористані авіаквитки.
Позивач також ставить питання про компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 102 000,00 грн.
Виходячи з положень ст. ст. 16 та 23 ЦК України, та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. ст. 16 та 23 ЦК України і ст. ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року в справі № 216/3521/16-ц.
Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнала душевних страждань, оскільки вона отримала негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права через неможливість користування власними коштами.
При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені її права.
Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 4 000 00 грн.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.
З урахуванням часткового задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави також підлягає судовий збір у розмірі 2 422,40 грн пропорційно до розміру задоволених вимог.
Також позивач просить стягнути з відповідача 17 000,00 грн витрат на правову допомогу, на підтвердження понесення яких надано: Договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 05042509 від 05.04.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Правова допомога 24/7», в якому визначено суму гонорару 17 000,00 грн (а.с.45-45 зворот), а також Акт № 05042509 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 05042509 від 05.04.2025 року, підписаний ОСОБА_1 та ТОВ «Правова допомога 24/7», відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв правову допомогу: проект претензії та проект позову до суду на загальну суму 17 000,00 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (ч. 5 ст. 135 ЦПК України).
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вказана справа є малозначною в силу вимог закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.
Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
Саме такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.
Позивачем не подано доказів того, що послуги, надані на підставі Договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 05042509 від 05.04.2025 року та Акта № 05042509 приймання-передачі наданих послуг до вказаного Договору саме особою, яка є адвокатом, тому правова допомога/юридичні послуги ТОВ «Правова допомога 24/7» не належать до професійної правничої допомоги, отже правових підстав для стягнення з відповідача витрат позивача за вказаними Договором і Актом немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЛАЙ УАН УКРАЇНА» про захист прав споживачів, задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк