КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року в складі судді Вовка С. В.,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами (далі - ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 2011 року він працював у відповідача.

02 січня 2020 року позивач був переведений на посаду лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) та на посаду лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу).

З середини 2020 року на позивача почався психологічний тиск з боку керівництва дитячого центру з метою звільнення його з роботи.

Наказом № 454-к від 30 червня 2021 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

На думку позивача звільнення відбулось з численними порушеннями.

В наказі про звільнення не вказано чітку причину звільнення.

Жодних змін в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників у відповідача реально не відбулося.

Позивач має переважне право на залишення на роботі серед інших. Він працює лікарем-хірургом дитячим в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 14 березня 2011 року за сумісництвом, а з 01 липня 2014 року на постійному місці роботи. Має кваліфікацію лікаря вищої категорії. За час роботи жодних дисциплінарних стягнень не має, постійно підвищує свій кваліфікаційний рівень, бере участь у конференціях і курсах тематичного удосконалення. В нього відсутні інші члени родини, які є працівниками із самостійним заробітком. Крім того, він є співавтором 3 винаходів на корисні моделі.

Позивач неодноразово звертався до відділу кадрів з проханням належним чином повідомити його про звільнення, остаточну редакцію повідомлення про наступне вивільнення він отримав лише 24 травня 2021 року, а звільнення відбулося на підставі наказу від 30 червня 2021 року, тобто з порушенням строку.

Попри неодноразові запити позивача, роботодавець не надав повної інформації про всі наявні вакансії, проігнорував заяву про згоду на переведення на посаду лікаря-педіатра, яку було запропоновано в першій редакції повідомлення.

Про засідання профспілкового комітету позивача не було належним чином завчасно повідомлено, що позбавило можливості надати письмові обґрунтовані пояснення. Крім того, згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору була надана 27 травня 2021 року, а наказ видано 30 червня 2021 року.

Позивач був обмежений у доступі до роботи шляхом відправлення в необґрунтовано затяжний простій. Така ситуація тривала близько 8 місяців, призвела до значних змін у його житті. Він не міг нормально реалізуватися в професії, перебував в ізоляції від звичних контактів, спілкування. Крім того, тривалий простій спричинив і матеріальні втрати. Така ситуація спричинила душевні страждання, моральні переживання та погіршення здоров`я та самопочуття. Позивач втратив спокій та рівновагу, у нього порушився сон, виникали нервові зриви, підвищився тиск, рівень цукру в крові, що негативно впливало на його життя та відносини з оточуючими людьми та друзями. Негативний вплив на здоров`я виразився в діагностуванні ішемічної хвороби серця з гіпертонічною хворобою та початкової стадії діабету другого типу.

Позивач просив:

поновити його на посаді лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) та на посаді лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру (0,5 посадового окладу) у ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС;

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2021 року до дня поновлення на роботі;

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухваленого по справі судового рішення слугувало те, що суди не перевірили, чи встановлював та оцінював відповідач кваліфікацію та продуктивність праці всіх працівників, які підлягали скороченню, чи вирішував питання також про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі; чи були у ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС вакантні посади на момент звільнення позивача.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штату працівників. Позивач був попереджений про наступне звільнення з урахуванням вимог статті 49-2 КЗпП України. Первинною профспілковою організацією надано згоду на звільнення позивача із займаних посад на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Позивачвизнав, що на момент звільнення йому пропонувалась вакантні посади, які він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, проте такі посади були низько кваліфікованими.

Суд погодився з доводами сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 хоча і має вищу кваліфікацію ніж ОСОБА_3 , однак продуктивність праці останньої у порівнянні з ним є значно вищою, що у контексті частини першої статті 42 КЗпП України надає їй переважне право на залишення на роботі, аніж позивачу.

Що стосується лікаря ОСОБА_4 , то він працював в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 2009 року на посаді завідувача дитячого стаціонару, тобто має більш тривалий безперервний стаж роботи в установі, у порівнянні із позивачем, є лікарем вищої категорії, Заслуженим лікарем України.

Згідно порівняльного аналізу роботодавця, за 3 місяці 2021 року ОСОБА_1 ні як оперуючим хірургом, ні як асистуючим хірургом не проведено жодної операції, в той час як за цей же період ОСОБА_4 проведено 40 операцій як оперуючим хірургом та 4 операції як асистуючим хірургом, тобто продуктивність його праці є вищої у порівнянні із позивачем як лікарем дитячого стаціонару ДКЛЦ.

Оскільки згідно з аргументованим порівняльним аналізом продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, ОСОБА_1 має найнижчий рівень продуктивності праці в такому ступені, що цей критерій превалює над його юридично визначеною кваліфікацією, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали переважне право на залишення на роботі відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України.

08.06.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначив, що на час виникнення спірних правовідносин та на даний час він був та залишається лікарем вищої категорії, в той час, як лікар ОСОБА_3 була лікарем другої категорії, лікар ОСОБА_4 - лікарем вищої категорії.

З урахуванням того, що відбувалося скорочення однієї посади, він беззаперечно мав переважне право перед лікарем ОСОБА_3 на залишення на роботі.

Проте, суд першої інстанції не врахував зазначеного, а також висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 720/430/19, що призвело до ухвалення незаконного та неправильного за своєю суттю рішення.

Суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому факту, що порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці працівників, які залишилися на роботі, і тих які підлягають звільненню, відповідачем не проводився.

Судом не враховано, що Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №761/25605/17 зазначив, що у розумінні частин першої -другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення.

В даному випадку оцінку кваліфікації та продуктивності праці відповідач мав провести у період з 18.03.2021 по 30.03.2021.

В той же час, службові записки від 23.02.2021, 01.03.2021, 02.03.2021, 31.03.2021, а також довідка відділу кадрів від 25.05.2021 стосуються періоду 2018, 2019, 2020 та за 3 місяці 2021 року(за період, протягом якого він перебував на лікарняному і у відпустці) та стосується визначення навантаження на дитячих хірургів.

Суд першої інстанції в порушення приписів процесуального законодавства самостійно здійснив так зване порівняння продуктивності праці всіх працівників. При цьому такі висновки були зроблені на підставі неналежних і недопустимих доказах.

Щодо більш суттєвої дефектури зазначив, що вказаний висновок зроблено судом на підставі інформації, що зазначена в службовій записці від 02.03.2021, в якій зазначається про те, що у лікаря ОСОБА_1 в порівнянні з лікарем ОСОБА_3 більш суттєва дефектура в лікувально-діагностичному процесі, оформленні медичної документації (експерта оцінка додається). Проте, жодної експертної оцінки відповідач суду не надав. За весь період його роботи йому ніхто ні про яку дефектуру не повідомляв.

Висновок суду першої інстанції про порушення ним правил карантину та наказу №88, оскільки під час простою з 05.10.2020 по 16.10.2020 він терміново викликався для проведення операції, проте знаходився на відпочинку за кордоном, є помилковим, не відповідає дійсності та зроблений судом виходячи із припущення. Жодних дисциплінарних стягнень до нього не застосовувалося.

Матеріали справи не містять штатний розпис відповідача за період від дня попередження позивача про майбутнє звільнення до дня самого звільнення. Своїм правом на подання доказів відповідач не скористався, у зв`язку з чим має нести відповідні процесуальні наслідки.

Суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що в першому повідомленні про звільнення йому було запропоновано посаду лікаря-педіатра, він написав заяву, що згоден на переведення, оскільки за дипломом має вищу освіту лікаря-педіатра. Але йому було відмовлено.

Звертає увагу на суперечливу поведінку відповідача, який при попередньому розгляду справи постійно зазначав про те, що лікар ОСОБА_4 має більш тривалий безперервний стаж ніж інші лікарі, лікар ОСОБА_3 має більший стаж, ніж ОСОБА_5 та має двох неповнолітніх дітей. Інших підстав для застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 переважного права залишитись на роботі не вказувалось.

В цей же час, після перегляду справи судом касаційної інстанції, відповідач фактично змінює свою процесуальну поведінку та починає вказувати інші обставини, які не відповідають його попередній поведінці та зазначає про те, що ним проводилось порівняння кваліфікації усіх трьох лікарів, на підставі доказів, які він надає тільки під час нового розгляду справи, проте, які такого порівняльного аналізу не містять. Наведене свідчить, що відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, з метою отримання для себе позитивного результату, надає суду недостовірну інформацію, яка не підтверджується належним чином, і при первинному розгляді справи не озвучувалась.

Зазначає, що відповідачем не було виконано належним чином вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки 31.03.2021 він перебував у простої, повідомлення про скорочення було отримане ним лише 24.05.2021, коли він приїхав у відділ кадрів. В той же час його було звільнено 30.06.2021.

Судом не надано правової оцінки тому факту, що відповідач є державною науковою установою, а не господарюючим суб`єктом, і тому положення Господарського кодексу України щодо того, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис в даному випадку не підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції не дослідив, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації та які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Системний аналіз положень Статуту свідчить про те, що директор не мав права приймати одноособових рішень про оптимізацію структури та внесення змін до штатного розкладу ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, оскільки питання затвердження організаційної структури, штатного розпису належить до компетенції ДУС, а оптимізація та зміна організаційної структури - до виключної компетенції Вченої ради.

Як вбачається з наказу про звільнення, жодних згадок чи посилань на будь-які розпорядчі чи інші документи ДУС чи Вченої ради Центру в ньому відсутні.

Отже, наказ від 18.03.2021 №61 «Про оптимізацію структури та штатів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС прийнято директором з перевищенням повноважень і в супереч Статуту ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС.

Судом не було вирішено питання про прийняття відзиву на позовну заяву, поданого поза межами строку, встановленого судом. Отже докази, що долучені відповідачем до відзиву, не відповідають вимогам належності і допустимості.

Судом встановлено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №336 від 26.04.2024 року «Деякі питання утворення державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами», Розпорядження Керівника Державного управління справами № 96 від 30.04.2024 року «Про припинення шляхом реорганізації (злиття) Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами та Державного закладу «Всеукраїнський центр охорони здоров`я матері і дитини» Державного управління справами» утворена на їх базі Державна наукова установа «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами» ( далі - ДНУ «ЦІТОЗ» ДУС) .

01.07.2025 представник ДНУ «ЦІТОЗ» ДУС - Дем`янчук Г. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо правильності встановлення та оцінки відповідачем кваліфікації та продуктивності праці всіх працівників, які підлягали скороченню, та вирішення питання про переважне право на залишення на роботі зазначила, що завідувачем Дитячого консультативно-лікувального центру був проведений аналіз роботи хірургічної служби ДКЛЦ за 2020 рік, за результатами якого було встановлено, що у ОСОБА_1 навантаження найменше, окрім того, за результатами експертної оцінки виявлена дефектура в роботі по наданню послуг.

Тому 02.03.2021 завідувач Дитячого консультативно-лікувального центру звернулася із службовою запискою до директора ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС про скорочення ставки. З вказаної службової записки вбачається, що продуктивність праці ОСОБА_1 по прийомам і по проведеним операціям була нижчою у порівнянні з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивач посилається на вищу, у порівнянні з іншими лікарями кваліфікацію, однак це є тільки одним із критеріїв, які мають бути враховані при порівнянні працівників, а обов`язковою є оцінка і продуктивності праці.

Твердження позивача, що відповідач мав оцінити продуктивність в інакший спосіб чи по якійсь іншій методиці не є обґрунтованими, оскільки в силу відсутності законодавчо визначених критеріїв такої оцінки, в даному випадку, така оцінка є прерогативою відповідача і що об`єктивно може бути тільки ним встановлено виходячи із характеру і специфіки виконуваної роботи та очікуваного результату внаслідок такої роботи.

Також посилання позивача на те, що його продуктивність була нижчою через перебування його у простоях через запроваджений карантин, відпустки, лікарняні, не створенням відповідачем йому умов для високої продуктивності праці - не були і не є предметом судового розгляду, оскільки будь-які накази, розпорядження чи дії або бездіяльність відповідача, на думку позивача, останній з цих підстав не оскаржував.

Звертає увагу, що позивачу надавався для ознайомлення весь перелік вакантних посад, однак жодна з них не відповідала кваліфікації позивача.

Коли ОСОБА_1 звернувся щодо переведення його на посаду лікаря-педіатра, йому була роз`яснена можливість отримання цієї спеціалізації, але про таке своє бажання останній не повідомляв. Обов`язок забезпечувати здобуття працівником необхідної кваліфікації для заняття інших вакантних посад у роботодавця відсутній.

Зазначає, що згідно змін №1 до штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, які введені в дію 01.04.2021 в хірургічному кабінеті ДКЛЦ лишилася 1 посада лікаря-хірурга дитячого, а у стаціонарі - 2. Таким чином, у новій структурі лишилося 3 посади по 0,5 ставки.

Наказ від 18.03.2021 №61 «Про оптимізацію структури та штатів Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини Державного управління справами» виданий в межах компетенції директора Центру та попередньо погоджений Вченою радою.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося із дотриманням визначеної законом процедури та за наявності підстав для такого звільнення, тому відповідно і не було підстав для стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, заподіяння якої нічим не доведене та не підтверджене.

В судому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Горбайчук Л. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ДНУ «ЦІТОЗ» ДУС - адвокат Дем`янчук Г. В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що наказом №143-к від 14.03.2011 ОСОБА_1 прийнято на роботу з 14.03.2011 на роботу за сумісництвом до Дитячого консультативно-лікувального центру на посаду лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету, кваліфікаційна категорія вища за спеціальністю «Дитяча хірургія» присвоєна 15.12.08 (а.с.161 т.1).

Відповідно до довідки від 26.10.2021 №211, ОСОБА_1 працював в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС на посаді лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру на 0,5 посадового окладу за сумісництвом з14.03.2011 року по 27.06.2014 року (а.с.160 т.1).

Відповідно до наказу №292-к від 29.06.2014 ОСОБА_1 01.07.2014 прийнято на посаду лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару консультативно-лікувального центру (а.с.23 т.1).

02 січня 2020 року ОСОБА_1 переведений на посаду лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 посадового окладу, посаду лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 посадового окладу.

Наказом № 61 від 18 березня 2021 року «Про оптимізацію структури та штатів ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС зі штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, виключені серед інших, посади:

«4.6) посада лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.;

4.7) посада лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.;

4.9) посада лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт.од.» (а.с.120 т.1).

ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС надіслало профспілковому комітету повідомлення № 01/244а від 18 березня 2021 року про розгляд змін до штатного розпису та надання згоди проведення запланованих змін в організації виробництва і праці з 01 квітня 2021 року, також на можливе проведення у майбутньому звільнення працівників ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС через неможливість їх працевлаштування за відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю або у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, що буде йому запропонована.

22 березня 2021 року профспілковий комітет ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС надав згоду адміністрації на заплановану зміну внутрішньої організаційної структури (організації виробництва і праці) з 01 квітня 2021 року та проведення у майбутньому звільнення працівників ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС через неможливість їх працевлаштування за відповідною професією чи спеціальністю за відсутністю таких посад у штатному розписі, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу.

Відповідно до наказу №65 від 30.03.2021 «Про внесення змін до структури та штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 01.04.2021», наказано ввести в дію з 01 квітня 2021 року зміни до структури та штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, зокрема: виключити зі штатного розпису: посаду лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.; посада лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.; посаду лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт.од.» (а.с.17-19 т.2).

Відповідно до змісту повідомлення про заплановане вивільнення від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 попереджається про можливе звільнення з посади лікаря-хірурга дитячого (0,5 п.о.) дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та лікаря-хірурга дитячого (0,5 п.о.) хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що відбудеться 01.04.2021 р. Одночасно пропонується переведення на посаду лікаря-педіатра дільничного педіатричного відділення дитячого консультативно-лікувального центру. Підпис працівника про ознайомлення з вказаним повідомленням відсутній (а.с.28 т.1).

Відповідно до змісту повідомлення про заплановане вивільнення від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 попереджається про можливе звільнення з посади лікаря-хірурга дитячого (0,5 п.о.) дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та лікаря-хірурга дитячого (0,5 п.о.) хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що відбудеться 01.04.2021 р. Одночасно пропонується переведення на посади: всі посади братів медичних крім тих посад, які потребують спеціалізації; реєстратора медичного (0,25 шт.од.); сторожа; підсобного робітника; вантажника, двірника; працівник з господарської діяльності закладу охорони здоров`я; молодших медичних братів; прибиральника службових приміщень. Підпис працівника про ознайомлення з вказаним повідомленням відсутній (а.с.29 т.1).

Відповідно до Акту від 31.03.2021, підписаного начальником відділу кадрів, старшим інспектором кадрів та провідним юрисконсультом, ОСОБА_1 було ознайомлено з письмовим повідомленням про заплановане вивільнення із займаних посад. У повідомленні про заплановане вивільнення було запропоновано переведення на посади: всі посади братів медичних крім тих посад, які потребують спеціалізації; реєстратора медичного (0,25 шт.од.); сторожа; підсобного робітника; вантажника, двірника; працівник з господарської діяльності закладу охорони здоров`я; молодших медичних братів; прибиральника службових приміщень. ОСОБА_1 категорично відмовився від підписання письмового повідомлення про заплановане вивільнення та переведення на іншу посаду (а.с.127 т.1).

Відповідач листом № 01/17-Г від 20 квітня 2021 року надіслав на адресу позивача попередження про наступне звільнення із зазначенням переліку посад, які були вакантними на день такого попередження (а.с.128 т.1).

На заяву позивача від 23 квітня 2021 року про надання для ознайомлення зі списком вакансій листом № 03/464 від 21 травня 2021 року була надана вичерпна інформація про надсилання на поштову адресу позивача відповідних відомостей (а.с.42 т.1).

Позивач був запрошений на засідання профспілкового комітету ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, яке відбулося 27 травня 2021 року, та приймав у засіданні безпосередню участь.

На цьому засіданні розглядалося подання адміністрації ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_6 .

Начальник юридичного відділу Маломуж О. В. повідомила ОСОБА_1 про те, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці є обов`язковим врахування переважного права на залишенні на роботі, передбаченого законодавством ( ст. 42 Кодексу). Зачитала норму статті 42 КЗпПУ, зазначила про те, що відділом кадрів підготовлено довідку, в якій проаналізовано всі дані лікарів-хірургів, посади яких скорочуються та або перепрофілюються. Посаду ОСОБА_4 , який займав посаду лікаря-хірурга дитячого як сумісник (0,5 посадового окладу) також скорочено. Залишився один працівник, який має двох малолітніх дітей (а.с. 49-50 т.1).

Відповідно до довідки відділу кадрів від 25.05.2021 року:

- ОСОБА_4 завідувач дитячого стаціонару -1,0 п.о.; Дитячий стаціонар дитячого консультативно-лікувального центру; одружений, інформація про наявність дітей відсутня, 68 років; стаж роботи в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС 12 р.6 м.;

- ОСОБА_3 лікар-хірург дитячий, 0,5 п.о.; Дитячий стаціонар дитячого консультативно-лікувального центру; лікар-хірург дитячий, 0,5 п.о.; Хірургічний кабінети дитячого консультативно-лікувального центру; заміжня, двоє дітей 2016 року народження (близнюки), 35 років; стаж роботи в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС 6 р.11 м.;

- ОСОБА_1 лікар-хірург дитячий, 0,5 п.о.; Дитячий стаціонар дитячого консультативно-лікувального центру; лікар-хірург дитячий, 0,5 п.о.; Хірургічний кабінети дитячого консультативно-лікувального центру; розлучений, дочка 1996 року народження, 55 років; стаж роботи в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС 6 р.10 м. (а.с.134 т.1).

Рішенням профспілкового комітету від 27 травня 2021 року адміністрації ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС було надано попередню згоду на звільнення позивача із займаних посад на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з наказом ДНУ «НПЦ ПКМ» від 30 червня 2021 року № 454-к «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 , лікаря-хірурга дитячого (0,5 посадового окладу) Дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру, лікаря-хірурга дитячого (0,5 посадового окладу) Хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру звільнено 30 червня 2021 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Підставою звільнення зазначено: наказ директора від 30.03.2021 №65 «Про внесення змін до структури та штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС з 01.04.2021», повідомлення про заплановане вивільнення від 31.03.2021 р., згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору (протокол від 27.05.2021 №6) (а.с. 27 т.1).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про законність звільнення позивача з роботи суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19 (провадження № 61-13999св20), від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19 (провадження № 61-7098св21), від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19 (провадження № 61-10299св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20 (провадження № 61-7496св21) та багатьох інших.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що в ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС мало місце в організації виробництва і праці, які обумовили, зокрема, виключення зі штатного розпису ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУСпосад, зокрема: лікаря-хірурга дитячого дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.; лікаря-хірурга дитячого хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт. од.; лікаря-хірурга дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру - 0,5 шт.од., з одночасним включенням до штатного розпису інших посад.

Як вбачається з штатних розписів з урахуванням змін, загальна кількість штатних посад не змінилась, змінились лише назви посад.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини 2, 3 цієї статті визначають обставини, які мають враховуватись в разі вирішенні питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

У цій справі оцінці кваліфікації та продуктивності праці підлягали порівнянню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які обіймали рівнозначні посади.

Згідно пункту 7 розділу ІІІ Положення про порядок атестації лікарів, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 19 грудня 1997 року № 359 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 02 жовтня 2015 року № 650) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 176/28306, кваліфікація лікарів-спеціалістів визначається за трьома кваліфікаційними критеріями: друга, перша і вища.

Таким чином, чинне законодавство в медичній галузі ставить у залежність рівень кваліфікації наявністю в особи певної лікарської категорії.

Частиною другою статті 42 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається певним працівникам: сімейним - при наявності двох і більше утриманців, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо.

Таким чином, для висновку про наявність переваги в залишенні на роботі працівника перш за все повинно бути з`ясовано чи є рівними кваліфікація та продуктивність праці вивільненого працівника порівняно із залишеним на роботі, за яким власником визнане переважне право.

Вказаний висновок наведено в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року (справа №720/430/19).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 лютого 2020 року (справа №761/25605/17), у розумінні частин першої-другої статті 49-2 КЗпП України порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись роботодавцем на початку процедури скорочення, а якщо точніше, то перед попередженням конкретного працівника про наступне вивільнення.

У постанові від 16 січня 2018 року (справа № 452/832/16-ц) Верховний Суд зазначив, що для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

У постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 569/9913/18) Верховний Суд вказав, що процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надання належних і допустимих доказів на підтвердження законності звільнення позивача у цій категорії справ повинен доводити роботодавець.

Як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем перед попередженням ОСОБА_1 про наступне вивільнення та на момент видачі наказу про його звільнення не було проведено порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників, які залишились на роботі, і тих які підлягали звільненню.

Довідка відділу кадрів від 25.05.2021, в якій порівнювалась перевага в залишенні на роботі працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не містить інформації про здійснення порівняльного аналізу саме продуктивності і кваліфікації цих працівників.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, лікарі-хірурги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали вищу лікарську категорію, лікар-хірург ОСОБА_3 - другу.

Оскільки ОСОБА_1 мав більш висновку кваліфікацію порівняно з ОСОБА_3 , з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося із дотриманням положень статті 42 КЗпП України погодитись неможливо.

Відповідно до частини першої та другої статті 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівнику з більш високою кваліфікацією, й тільки при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації з`ясовується наявність переваги в залишенні на роботі, чого у даному випадку не було.

Надані відповідачем після скасування Верховним Судом ухвалених по справі рішень в даній справі та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції нові докази також не підтверджують тієї обставини, що роботодавцем було проведено порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників.

Так, службова записка від 23.02.2021 завідувача ОСОБА_7 стосувалась питання перепрофілювання штатних одиниць, з огляду на те, що навантаження на дитячих хірургів є недостатнім ( а.с.26,27 т.3); службова записка від 23.02.2021 завідувача ОСОБА_7 містила проведений аналіз роботи хірургічної служби за 2020 рік (а.с.28 т.3); службова записка від 01.03.2021завідувача ОСОБА_7 стосувалась питання перепрофілювання лікарських ставок у відповідності до наявних обсягів медичних послуг у 2018 -2020 р. ( а.с.29-31 т.3); службова записка від 02.03.2021 завідувача ОСОБА_7 стосувалась питання перепрофілювання штатних одиниць, з огляду на те, що навантаження на дитячих хірургів є недостатнім ( а.с.26,27 т.3); службова записка від 02.03.2021 завідувача ОСОБА_7 стосувалась питання проведення аналізу навантаження лікарів хірургів дитячих з метою скорочення ставки ( а.с.32 т.3); службова записка від 31.03.2021 завідувача ОСОБА_7 стосувалась проведеного аналізу роботи хірургічної служби за 3 місяці 2021 року ( а.с.33 т.3).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що вказані документи не є документами порівняння кваліфікації і продуктивності праці, останні складені також поза межами періоду, в якій роботодавець повинен був провести відповідне порівняння.

Вказані документи також не були предметом обговорення на засіданні профспілкового комітету ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС, яке відбулося 27 травня 2021 року, на якому розглядалося подання адміністрації ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС про надання попередньої згоди на звільнення ОСОБА_6 .

Твердження відповідача про те, що у ОСОБА_1 в порівнянні з ОСОБА_3 була більш суттєва дефектура у лікувально-діагностичному процесі та оформленні медичної документації не підтверджена відповідним експертним висновком, а позивач проти цього заперечував.

Матеріали справи також не містять належних та достатніх доказів про те, що під час простою з 05.10.2020 по 16.10.2020 ОСОБА_1 терміново викликався для проведення операції, проте знаходився на відпочинку за кордоном.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства та трудових прав позивача, що тягне за собою поновлення позивача на роботі.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не узгоджуються з нормами матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про поновлення його на попередній роботі на посаді, з якої його було звільнено.

При цьому роботодавець на виконання рішення суду на власний розсуд вирішує, який найбільш ефективний спосіб відновлення порушених прав позивача варто застосувати, враховуючи припинення шляхом реорганізації (злиття) ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС та Державного закладу «Всеукраїнський центр охорони здоров?я матері і дитини» Державного управління справами» та утворення на їх базі ДНУ «ЦІТОЗ» ДУС.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не було запропоновано позивачу всіх вакантних лікарських посад, яку він мав намір зайняти та мав для цього відповідну кваліфікацію, або повідомляв про свій намір отримання відповідної спеціалізації для її зайняття.

Доказів на підтвердження наявності у позивача спеціалізації лікаря-педіатра матеріали справи не містять.

Законність наказу від 18.03.2021 №61 «Про оптимізацію структури та штатів Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами не було предметом розгляду даної справи, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вказаний наказ було видано поза межами повноважень директора Центру є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку, а саме з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Оскільки позивач з грудня 2020 року по травень 2021 року перебував у тривалому простої, тому, визначаючи розмір середньої заробітної плати, суд апеляційної інстанції виходить з встановленого йому посадового окладу в сумі 16 798,60 грн (а.с.184 т.4).

Виходячи з кількості робочих днів у квітні 2021 року ( 20) та травні 2021 року (20), всього 40, середньоденна заробітна плата позивача складає 839,93 грн.

З огляду на викладене, кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті, складає 1153 ( з 01.07.2021 по 09.12.2023).

Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 968 439 грн 20 коп. (839,93 грн х 1153 робочий день).

Вказана сума зазначена без вирахування встановлених законодавством України податків і зборів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні ОСОБА_1 внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тривалість фізичних та душевних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в розмірі 5 000 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ДНУ «ЦІТОЗ» ДУС на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, двох апеляційних скарг, касаційної скарги в загальному розмірі 10 423 грн 84 коп.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-хірурга дитячого (0,5 посадового окладу) Дитячого стаціонару дитячого консультативно-лікувального центру та на посаді лікаря-хірурга дитячого (0,5 посадового окладу) хірургічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами з 01 липня 2021 року.

Стягнути з Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами (, 01014, м. Київ, вул. Верхня, 5,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2021 року по 09 грудня 2025 року в розмірі 968 439 грн 29 коп., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнути з Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 423 грн 84 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.01.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук