Справа № 345/4966/25
Провадження № 22-ц/4808/1739/25
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Томин О.О., Луганської В.М.,

секретаря Панасюк В.О.,

з участю ОСОБА_1 та його представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Лесюк Петро Васильович, про усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 13 жовтня 2025 року під головуванням судді Миговича О.М. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13 жовтня 2025 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що 05 вересня 2025 року між ОСОБА_3 та адвокатом Халусом М.М. був укладений договір про надання правової допомоги у цивільній справі по питанню усунення від права спадкування, підготовку позовної заяви та представлення інтересів позивача в суді зі всіма правами та обов`язками, передбаченими ЦПК та ЦК України.

Однак, 13.10.2025 адвокат Халус М.М. не зміг прийняти участь у засіданні суду першої інстанції у зв`язку з похованням його племінника, тому позовну заяву за довіреністю було підписано дружиною позивача ОСОБА_3 .

Апелянт вважає що представник, підписуючи та подаючи до суду позовну заяву, діяв не від власного імені, а від імені позивача.

Всі дії, вчинені в межах повноважень представником від імені позивача зі складання, підписання і подання до суду позовної заяви, вважаються такими, що їх вчинив сам позивач.

Вважає помилковим висновок суду про те, що позовна заява ОСОБА_1 має бути підписана особисто позивачем або його представником, який має бути адвокатом. Також помилковим є висновок суду про те, що ОСОБА_3 не надала доказів адвокатської діяльності на підставах та в порядку, що передбачені ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Таке тлумачення судом обмежує процесуальні права позивача.

Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 правомірно та законно підписана на підставі доручення його дружиною ОСОБА_3 , а його інтереси в суді має представляти адвокат Халус М.М. на підставі ордеру про надання правничої допомоги від 09.09.2025.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що позовна заява підписана особою, яка не має повноважень на ведення цієї справи в суді.

Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування не є малозначною, отже відповідно до вимог ЦПК України представником у цій справі може бути виключно адвокат.

Тому вважає, що ОСОБА_3 не мала права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Оскільки до позовної заяви не було надано належних доказів, які підтверджують право представника підписувати від імені позивача позовну заяву, очевидним є факт, що позовна заява підписана та подана особою, яка не має права її підписувати.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та його представники апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Лесюк П.В. в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кобзан Р.М. подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Халуса М.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, думку представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Згідно частин першої та другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 4, 8 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Частиною 2 статті 175 ЦПК України установлено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 у цій справі підписана ОСОБА_3 як представником позивача.

Суду першої інстанції ОСОБА_1 на підтвердження повноважень ОСОБА_3, як його представника, надано копію довіреності від 27.02.2025, видану ним на ім`я ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюком П.В.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 , яка подана до суду першої інстанції, має бути підписана особисто позивачем або його представником, який має бути адвокатом.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна заява ОСОБА_1 має бути підписана особисто позивачем або його представником, який має бути адвокатом, є необґрунтованими.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 убачається, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, не відноситься до спорів, що виникають з трудових відносин, не є малозначною в розумінні вимог ЦПК України, а тому представником позивача у ній може бути виключно адвокат.

Однак, подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, до неї не було додано доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_3 адвокатської діяльності на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, суду першої інстанції при поданні позовної заяви не надано доказів того, що представником позивача ОСОБА_1 у цій справі був адвокат Халус М.М.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду, що не спростовано позивачем та його представником у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 02 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.О. Томин

В.М. Луганська