Справа № 466/2449/24
Провадження № 2/466/350/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Пилипців О.-І.І.

представника позивача, адвоката Ситник С.О.

справа №466/2449/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори, Мінакова Дмитра Андрійовича про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

в с т а н о в и в:

01.03.2024 року адвокат Ситник С.О. звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном на 3 місяці, з дня набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 являється двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проживала у АДРЕСА_1 .

Сестра позивача проживала сама, з родичів у неї залишився тільки позивач і її рідний брат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає в м. Київ.

З двоюрідною сестрою ОСОБА_6 позивач періодично зідзвонювалась в середньому раз в пів року, інколи частіше, також приїжджала разом із свої братом ОСОБА_5 , до неї в гості в м.Львів. ОСОБА_4 проживала постійно сама, розповідала про це в телефонних розмовах, і це було видно коли вони приїжджали до неї в гості, також розповідала про це в телефонних розмовах.

Починаючи з січня 2021року позивач до сестри не приїжджала через карантинні обмеження на території України, а також враховуючи похилий вік як позивача так і її сестри, та стан здоров`я.

В кінці листопада, від брата ОСОБА_5 , позивачу стало відомо, що двоюрідна сестра ОСОБА_4 , яка проживала у м.Львові померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше про смерть своєї двоюрідної сестри, ні позивач, ні її брат ОСОБА_5 , нічого не знали, так як не могли приїхати до неї через велику відстань, стан здоров`я, карантинні обмеження і так як просто боялись зараження хворобою Ковід-19. На домашній телефон сестри позивач телефонувала на протязі цього часу декілька разів, однак зв`язку не було.

Також позивачу стало відомо, що невідомі особи, які ніколи не проживали разом із її сестрою ОСОБА_6 намагаються шахрайським шляхом заволодіти майном ОСОБА_4 після її смерті.

Також повідомляє суд, що дізнавшись, що спадкова справа після її смерті відкрита у Третій Державній нотаріальній конторі, написала заяву від свого імені про прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_4 , та скерувала її у третю Державну нотаріальну контору. Однак, як їй пояснили в нотаріальній конторі, вона пропустила шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини і тепер необхідно звернутись до

суду для визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини.

Вважає причини пропуску шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини являються поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача, як спадкоємця на вчинення таких дій.

Зокрема, позивач вказує, що є людиною похилого віку, на території України введено режим карантину і вона, як особа похилого віку відноситься до категорії людей, що перебувають в першій зоні ризику зараження хворобою КОВІД-19, боялась за свій стан здоров`я, також на території України було введено карантинні обмеження, що створювало для неї об`єктивні та фактично непереборні труднощі для приїзду до м.Львова, оскільки їй не було відомо що з її сестрою, про її смерть змогла б дізнатись виключно прибувши особисто в м.Львів, за декілька сотень кілометрів, і в такому випадку наразила б своє здоров`я, а також здоров`я своєї сестри на смертельну небезпеку.

Про смерть своєї сестри ОСОБА_4 , позивач дізналась лише в листопаді 2021 року. На підтвердження родинних відносин між позивачем та її двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , повідомляє наступне.

Батько позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється рідним братом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який в свою чергу являється батьком померлої ОСОБА_4 . Тобто позивач являється двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_4 . Батьками даних братів (тобто її батька та батька померлої ОСОБА_9 ) є: батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_11 .

Батько позивача ОСОБА_7 , а також батько померлої ОСОБА_4 -

ОСОБА_8 , народились в с.Зозуленці, Козятинського району, Вінницької області. Також у них був ще один рідний брат ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який також народився в с.Зозуленці, Козятинського району, Вінницької області в тій же сім`ї.

Всі троє братів були фронтовики Вітчизняної Війни , ОСОБА_12 з Війни не повернувся. Батько померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_8 (самий старший брат), до війни проходив службу в Литві, приблизно в 1941 році був відправлений на фронт, після Війни певний період проживав в Росії в м. Смоленськ, одружився із жінкою на ім"я ОСОБА_15 , яка після одруження взяла прізвище " ОСОБА_16 ", за національністю вона литовка.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у них народилась дочка ОСОБА_4 , більше дітей у них не було. Приблизно в 50-тих роках переїхав разом із сім`єю в м. Львів, де отримав квартиру по АДРЕСА_1 , працював (служив) у Залізнодорожних військах у військовій частині в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , його дружина ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . З того часу їх дочка ОСОБА_4 залишилась проживати сама в даній квартирі. ОСОБА_4 , в шлюбі не перебувала, дітей у неї не було, померла вона в ІНФОРМАЦІЯ_14.

Середній брат ОСОБА_12 із с.Зозуленці Козятинського району був відправлений на фронт, і приблизно в 1942-1943 роках прийшла звістка про його загибель на Війні. В шлюбі він не перебував, дітей у нього не було.

Наймолодший брат (батько позивача) ОСОБА_7 в 1944 році, був відправлений на фронт у 1944 році, з села Зозуленці, Козятинського району, повернувся з фронту аж 1951 році, знову ж таки в с. Зозуленці Козятинського району, одружився в 1951 році з ОСОБА_18 (мати), яка після одруження також взяла прізвище " ОСОБА_16 ". Батько працював у автоколоні міліції, з кінця 1951 року переїхав з сім`єю проживати в м.Бар, Вінницької області, де працював водієм. В 1961 році перейшов працювати в ДАІ Барського району, Вінницької області. В 1973 році перейшов працювати в Державну службу охорони, також в м.Бар. ІНФОРМАЦІЯ_11 у них народився її брат ОСОБА_5 , потім ІНФОРМАЦІЯ_12 , у них народилась дочка-позивач, ОСОБА_19 , я в подальшому взяла шлюб та змінила прізвище на " ОСОБА_20 ". Брат в подальшому переїхав проживати в м.Київ. Батько позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Ще при житті її батько ОСОБА_7 постійно підтримував відносини із своїм братом (батьком померлої ОСОБА_4 ) ОСОБА_8 . Позивач так само підтримувала родинні відносини із своєю двоюрідною сестрою ОСОБА_21 .

Двоюрідна сестра позивача ОСОБА_4 , проживала сама, з родичів у неї на даний час залишились тільки позивач і її рідний брат ОСОБА_5 , який проживає в м. Києві.

За таких обставин, вимушена звернутись з позовом до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача, адвокат Ситник С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ЛМР Процик І.І. в судовому засіданні позов заперечила та просили у задоволенні позову відмовити. Відзиву на позовну заяву не подавала. В останнє судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_2 , адвокат Ружицька О.В. в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В останнє судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи ОСОБА_3 , адвокат Столяренко В.О. в судовому засіданні позов заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В останнє судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що в ІНФОРМАЦІЯ_14 у м. Львові померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні також встановлено, що позивач ОСОБА_22 являється двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_4 , яка не була заміжня, проживала одна.

Так, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з січня 2021року до сестри ОСОБА_4 не приїжджала через карантинні обмеження на території України, а також враховуючи похилий вік як позивача так і її сестри, та стан здоров`я. В кінці листопада, від брата ОСОБА_5 , позивачу стало відомо, що двоюрідна сестра ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше про смерть своєї двоюрідної сестри, ні позивач, ні її брат ОСОБА_5 , нічого не знали, так як не могли приїхати до неї через велику відстань, стан здоров`я, карантинні обмеження і так як просто боялись зараження хворобою COVID-19.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У встановлений вищевказаною статтею строк позивач не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з положеннями постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року, справа № 565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах: від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2022 року справі № 703/1836/20, зазначено, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.»

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Відповідно до п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, у разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 539/4424/20 (провадження № 61-14149св21), суд дійшов висновку про те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Отже судом встановлено, що позивач підтримувала спілкування з померлою сестрою ОСОБА_4 в телефонному режимі, оскільки проживає в іншій області, про її смерть позивачу стало відомо у листопаді 2021 року, а також у зв`язку з похилим віком, під час карантину через поширення COVID-19, впровадженого в Україні воєнного стану, а також внаслідок власного стану здоров`я не мала можливості вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_4 .

На переконання суду, з урахуванням конкретних обставин справи, наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вказані позивачем обставини призвели до неможливості подати заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті сестри, є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустила строк для прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а тому приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підставний.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,82,83,89,95,141,259,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на три (три) місяці, який рахувати з часу набрання рішення суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 січня 2026 року.

Суддя О. І. Ковальчук