Справа № 953/26/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

07 січня 2025 року м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі: головуючої судді - Лисиченко С.М. розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ «ВФ Україна» Кондра Л. С. звернулася до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги з у розмірі 4917, 70 грн та судовий збір у розмірі 242,24 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2025 вказану заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Лисиченко С.М.

Дослідивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу визначені положеннями ст.163 ЦПК України.

Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

До заяви про видачу судового наказу заявником додано платіжну інструкцію № від 23.10.2024 про сплату судового збору за подання заяви в розмірі 242,24 гривепь.

Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставок судового збору за подання до суду заяви про видачу судового наказу ставка судового збору становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 складає 3028 гривень.

Таким чином, при подачі даної заяви про видачу судового наказу заявником мав бути сплачений судовий збір в розмірі 302,80 гривень.

Разом із цим, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

При вирішенні питання про прийняття даної заяви до розгляду судом виконано вимогу частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" та встановлено, що судовий збір у розмірі 242,24 гривень за платіжною інструкцією № від 23.10.2024 вже був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з веб-сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://court.gov.ua/fair/sud в мережі Інтернет, Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» зверталося до Київського районного суду м. Харкова з аналогічною заявою та ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.12.2024 відмовлено Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги (справа 953/11653/24).

Згідно з приписами ч.2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи, що суддею при перевірці зарахування суми судового збору, сплаченого за подання даної заяви, до Державного бюджету встановлено, що надану суду платіжну інструкцію № від 23.10.2024 було подано при розгляді іншої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підтвердження сплати судового збору за подання даної заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, заявником не виконана вимога п.1 ч.3 ст.163 ЦПК України.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньопов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи наведене, а також те, що заява про видачу судового наказу подана до суду із порушенням вимог статті 163 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу за даною заявою.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст.165 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» суми заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - відмовити.

Роз`яснити стягувачу, що відповідно до частини 1 статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1статті 165 цього кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Лисиченко