К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року місто Київ

справа № 755/7759/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/15563/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання:Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк", подану представником Клочко Олександром Володимировичем, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Яровенко Н.О. від 10 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк", Банк) про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ "Універсал Банк". 25 січня 2024 року від АТ "Універсал Банк" на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про припинення співпраці у межах банківського обслуговування та закриття карткових рахунків. У даному повідомленні АТ "Універсал Банк" посилається на те, що 29 листопада 2023 року за результатами переоцінки установлено за ФО/ФОП ОСОБА_1 неприйнятно високий рівень ризику, у зв`язку з чим Банк зобов`язаний виконати заходи, визначені статтею 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Вказує, що у відповідача не було визначених законом підстав для односторонньої відмови від договорів банківського вкладу та їх закриття. У зв`язку з протиправним рішенням відповідача, позивач позбавлений можливості повернути грошові кошти після закриття банківських рахунків.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним вчинений АТ "Універсал Банк" правочин щодо односторонньої відмови від договорів банківського рахунку та закриття рахунків фізичної особи ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним правочин вчинений АТ "Універсал Банк" щодо односторонньої відмови від договорів банківського рахунку та закриття рахунків фізичної особи ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ "Універсал Банк" в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що оскаржуване рішення Банку не містить належного мотивування, а саме чи існували достатні підстави вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності; якими доказами це підтверджується та за яким критерієм позивачу встановлено неприйнятно високий ризик. Банк не надав суду рішення у вигляді висновку чи іншого документа згідно з внутрішніми правилами про встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки та переоцінки ризику з чітким встановленням ідентифікаторів ризику, мотивів їх встановлення, висновків щодо фінансового моніторингу та із зазначенням підстав відмови у підтриманні ділових відносин із позивачем з посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Універсал Банк" - Клочко О.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що наявна у Банку інформація дає підстави вважати, що діяльність клієнта направлена на здійснення фіктивної підприємницької діяльності, яка спрямована на конвертацію безготівкових коштів у готівку. Для уникнення ймовірності участі Банку у проведенні фінансових операцій, характер або наслідки яких дають підстави вважати, що вони можуть бути використані для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, Банком було прийнято рішення припинити ділові відносини з ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_1 на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", у зв`язку з встановленням неприйнятно високого ризику клієнта, з яким установлено ділові відносини, не надання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Наголошує, що Банк діяв виключно у межах укладеного між сторонами договору та у відповідності із чинним законодавством України.

Також зазначає, що у Господарському суді міста Києва розглядалася пов`язана справа № 910/6311/24 за позовом ФОП ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк". За результатами розгляду цієї справи рішенням Господарського суду міста Києва від 9 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2025 року, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Скаржник вважає, що у господарській справі № 910/6311/24 встановлено всі обставини, що розглядалися Дніпровським районним судом міста Києва у даній справі № 755/7759/24, та підтверджено правомірність дій Банку щодо закриття банківських рахунків і подальшому підтриманні ділових відносин з ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про її необґрунтованість та просить відмовити у її задоволенні.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

АТ "Універсал Банк" у судове засідання свого представника не направило, про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином, однак подало клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника АТ "Універсал Банк".

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 16 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ "Універсал Банк" було укладено та підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, згідно якої клієнт просить відкрити йому поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім`я.

Також АТ "Універсал Банк" на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 .

29 листопада 2023 року ОСОБА_1 від АТ "Універсал Банк" на електронну пошту надійшов лист щодо розірвання ділових відносин з 29 листопада 2023 року.

7 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ "Універсал Банк" з листом, у якому просив повідомити причини неприйнятно високого ризику або ненадання документів чи відомостей припинення зобов`язань за договором банківського вкладу та надати перелік документів і відомостей, які необхідно надати додатково для зменшення ступеню або повного усунення ризиків, передбачених внутрішніми регламентами та інструкціями АТ "Універсал Банк".

25 січня 2024 року АТ "Універсал Банк" направило ОСОБА_1 лист № 50668, у кому повідомлено, що 29 листопада 2023 року АТ "Універсал Банк" за результатами переоцінки ризику встановив ФО/ФОП ОСОБА_1 неприйнятно високий рівень ризику, у зв`язку з чим Банк зобов`язаний виконувати заходи статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частинами 1-3 статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з частинами 1-3 статті 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (частина 1 статті 1074 ЦК України).

Відповідно до статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон). Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов'язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 15 Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у т.ч. шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Пунктом 39 частини 1 статті 1 Закону визначено, що неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі:

- неможливості виконувати визначені цим Законом обов'язки або мінімізувати виявлені ризики, пов'язані з таким клієнтом або фінансовою операцією;

- наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

У частині 1 статті 15 Закону також зазначається, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.

У випадках, передбачених цією частиною, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Абзацом першим частини 8 статті 7 Закону встановлено, що проведення первинного фінансового моніторингу забезпечується безпосередньо суб'єктом первинного фінансового моніторингу, його філіями, іншими відокремленими підрозділами та дочірніми компаніями, у тому числі тими, що розташовані в державах, в яких рекомендації Групи з розробки фінансових заходів боротьби з відмиванням грошей (FATF) не застосовуються або застосовуються недостатньою мірою, в межах, визначених законодавством такої держави.

Згідно з пунктами 4, 5 частини 2 статті 8 Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний: здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб'єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов'язаних з фінансовою(ими) операцією(ями).

Також, загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (далі - Положення № 65).

Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов'язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку.

Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління такими ризиками, їх мінімізації.

Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень.

Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до Положення № 65, типологічних досліджень, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику (пункти 45, 46 Положення № 65).

Відповідно до пункту 55 Положення № 65, шкала для класифікації рівнів ризику ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) обов'язково має містити високий та неприйнятно високий (підкатегорія високого ризику, який є максимально високим ризиком, що не може бути прийнятий банком) рівні ризику.

Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною 6 статті 7 Закону, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо:

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів;

- клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками.

Згідно з пунктом 1 Додатку № 12 до Положення № 65, банк зобов'язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у т.ч. шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/ відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною 1 статті 15 Закону.

Відповідно до пункту 3 Додатку № 12 до Положення № 65, у випадках, передбачених частиною 1 статті 15 Закону, банк зобов'язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити СУО про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок / установити ділові відносини та/або провести фінансові операції, або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі статті 15 Закону, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, у проведенні яких було відмовлено.

Згідно з пунктом 8 Додатку № 12 Положення № 65, банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ порядок відмови в передбачених Законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити:

1) перелік уповноважених працівників банку/колегіальних органів банку, які мають право приймати рішення щодо відмови в установлених Законом випадках;

2) процедуру розгляду та прийняття уповноваженими працівниками банку відповідних рішень, а також їх документування;

3) складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону) у кожному випадку;

4) порядок інформування відповідального працівника банку або працівника, уповноваженого відповідальним працівником банку, щодо прийняття рішення щодо відмови;

5) порядок інформування клієнта про відмову в установленні (підтриманні) із ним ділових відносин з обов'язковим зазначенням дати відмови та відповідних підстав відмови, визначених статтею 15 Закону (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті).

Відповідно до пункту 29 Розділу 2 "Індикатори, що стосуються фінансових операцій клієнта" Додатку 20 "Індикатори підозрілості фінансових операцій" "29. Контрагентами клієнта є особи, стосовно яких у банку є негативна інформація [зокрема особи, яким банк відмовив у встановленні (підтриманні) ділових відносин у зв'язку з присвоєнням неприйнятно високого ризику ВК/ФТ].".

Сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Верховний Суд неодноразово наголошував (справи № 910/18504/20, № 910/10855/21, № 922/1253/23, № 757/57487/20-ц), що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Право банка, як суб'єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору не є необмеженим, судам необхідно в кожному випадку, виходячи зі встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику виходячи із фактичних обставин та доказів, що стали підставою для прийняття такого рішення.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачем не підтверджено існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого рівня ризику під час здійснення фінансових операцій у АТ "Універсал Банк", зокрема зняття готівкових коштів у значних сумах та переказ коштів на користь фізичних осіб.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість підстав вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності.

Як вірно встановлено судом, відповідачем не надано самого рішення, згідно з яким розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки на підставі конкретних абзаців, пунктів та частин статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", з якого можна було б встановити підстави для його прийняття, передбачені цією нормою, та відповідно правомірність самого рішення.

Так, зі змісту направленого відповідачем повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків (а.с. 6) вбачається, що таке повідомлення не містить визначених конкретних підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та розірвання договорів й закриття рахунків. У даному повідомленні лише вказано, що 29 листопада 2023 року Банк за результатами переоцінки ризику встановив ФО/ФОП ОСОБА_1 неприйнятно високий рівень ризику, у зв'язку з чим Банк зобов`язаний виконувати заходи визначені статтею 15 Закону.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено на те, що АТ "Універсал Банк" не надано документу, який встановлює процедуру проведення належної перевірки, переоцінки ризиків та прийняття відповідного рішення стосовно клієнта за результатами їх проведення та на підставі якого можна зробити висновок, що відмова від ділових відносин може відбуватися безпосередньо шляхом складання та направлення листів (повідомлень), а не рішення у вигляді висновку чи іншого документа, погодженого спеціально уповноваженим органом у порядку, визначеному Законом, Порядком № 65 та внутрішніми документами банку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач наведених вище обставин не спростував, натомість, стверджуючи в апеляційній скарзі про реалізацію свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та передумови виникнення такого права Банку, правомірність своїх дій та відсутність порушення прав позивача не довів.

В апеляційній скарзі АТ "Універсал Банк" посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 9 вересня 2024 року в справі № 910/6311/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2025 року, та яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

На думку скаржника у справі № 910/6311/24 встановлені всі обставини, які підтверджують правомірність дій Банку щодо закриття рахунків та відмови у подальшому підтриманні ділових відносин з ОСОБА_1 .

Разом з тим, такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду у справі, яка переглядається, оскільки постановою Верховного Суду від 27 травня 2025 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі № 910/6311/24 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Універсал Банк", подану представником Клочко Олександром Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: