П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа №367/6623/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/12251/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В. 30 жовтня 2023 року у м. Ірпінь, у справі за позовом керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки на користь держави,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2021 року Керівник Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 0,0900 га з кадастровим номером :02:003:0008 шляхом:

- скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32022015 від 25.10.2016 та здійсненої на її підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065493;

- повернення земельної ділянки на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Ірпінським відділом Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (на даний час - Бучанська окружна прокуратура Київської області) здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №000088 від 13.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України за фактом самовільного, всупереч установленому законом порядку відведення з числа земель лісового фонду земельної ділянки із кадастровим номером :02:003:0008 без попереднього її вилучення з постійного користування Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» в межах кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, чим заподіяна значна шкода інтересам власника земель.

Під час опрацювання матеріалів кримінального провадження встановлені порушення вимог земельного та лісового законодавства під час виділення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0008 на території Гостомельської селищної ради Київської області.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20611/15-16-сг від 05.10.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , загальною площею 0,0900 га (кадастровий номер :02:003:0008) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки 3849,80 грн.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. від 25.10.2016 за індексним номером 32022015, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0008, загальною площею 0,0900 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису про право власності: 17065493, дата державної реєстрації: 18.10.2016).

Водночас, опрацюванням зазначених документів установлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 10-20611/15-16-сг від 05.10.2016 прийнятий з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Згідно Статуту Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації № 503 від 02.12.2016, державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс») засноване на основі державної власності шляхом приєднання агролісогосподарських підприємств, агролісництв. Підприємство відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і є підзвітнім йому.

ДП «СЛП «Київоблагроліс» є правонаступником Київської обласної державної організації «Київагроліс» та агролісогосподарських підприємств, агролісництв, зокрема, і Києво-Святошинського державного агролісництва. Києво-Святошинське державне агролісництво входить до складу ДП «СЛП «Київоблагроліс».

За інформацією наведеною ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» у листі № 186 від 25.05.2020 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 02.12.2019 №693 земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0008 загальною площею 0,0900 га розташована на землях лісогосподарського призначення кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2006-2008 років. Погодження на вилучення вказаної лісової ділянки підприємство не надавало. Таким чином, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва, перспективним планом організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, планшетом № 1.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Однак, за інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» № 186 від 25.05.2020, останнє згоди на вилучення чи припинення права постійного користування вказаної земельної ділянки не надавало. Київською обласною державною адміністрацією вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення також не погоджувалась, розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення не приймалось.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-20611/15-16-сг від 05.10.2016, яким передано у власність земельну ділянку лісового фонду та змінено її цільове призначення без згоди землекористувача, прийнятий всупереч вимогам ч. 7 ст. 20, ч. 5 ст. 116, ст. 141, ч. 2, 3 ст. 142, ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України, тобто ОСОБА_1 отримав право власності на спірну лісову земельну ділянку протиправно, з порушенням встановленої законом процедури та вказане право у останнього на законних підставах не виникло.

На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_1 , як наслідок держава позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою лісового фонду.

Київська обласна державна адміністрація належним чином не здійснювала державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, оскільки не вживала жодних заходів до усунення перешкод у користуванні земельними ділянками лісового фонду.

Враховуючи зазначене, для забезпечення Київській обласній державній адміністрації та ДП «СЛП «Київоблагроліс» реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065493 та повернути її у власність держави.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки на користь держави - задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 0,0900 га з кадастровим номером :02:003:0008 шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32022015 від 25.10.2016 та здійсненої на її підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером :02:003:0008 з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065493.

Усунуто перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду площею 0,0900 га з кадастровим номером :02:003:0008 шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2) судовий збір в розмірі 4540,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського, а не сільськогосподарського призначення, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20611/15-16-сг від 05.10.2016 прийнятий з перевищенням наданих законом повноважень та всупереч п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України.

Передача у власність з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення, порушує права та інтереси держави в особі Київської обласної державної адміністрації та ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Враховуючи, що право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення можливо шляхом скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. індексний номер: 32022015 від 25.10.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним скасуванням запису про право власності № 17065493.

Враховуючи, що ОСОБА_1 незаконно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення з порушенням Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, вказане треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Таким чином, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову у порядку, визначеному ст. 152 Земельного кодексу України та ст. 391 Цивільного кодексу України до відповідача з метою усунення перешкод, які ця особа створює власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісового фонду шляхом повернення спірної земельної ділянки державі.

Не погодився із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам.

Відповідач вказує на те, що йому не надходило жодних повідомлень від Ірпінського міського суду Київської області стосовно цієї судової справи, а тому він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач також вказує, що 10.03.2024 направлено запит до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та отримано інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :02:003:0008, згідно з якою цільове призначення зазначеної земельної ділянки - 01.05 для індивідуального садівництва. Категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Вид використання для індивідуального садівництва. Місце розташування Київська область, Гостомельська селищна рада. (Копія витягу в Додатках). Отже, Бучанська окружна прокуратура намагається ввести суд в оману, оскільки ці землі не відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва, перспективним планом організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, планшетом № 1. Однак, жодних підтверджуючих правовстановчих документів Бучанська окружна прокуратура не надала до суду, ані акту на земельну ділянку із цільовим призначенням, ані затвердженого проекту землеустрою.

Прокурором не наведено жодних належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів для підтвердження: наявності у ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» права постійного користування/власності спірною земельною ділянкою, належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду та пропущено строки позовної давності.

Право власності у ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку виникло на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20611/15-16-сг від 05.10.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області. А право власності ОСОБА_1 було зареєстровано на підставі рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В. від 25.10.2016. Однак, позивач навіть не залучив як учасника справи Головне управління Держгеокадастру у Київській області та державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київської області Олішкевич К.В..

У зв`язку з викладеним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Западнюк Н.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про її задоволення.

Прокурор Недвига Н.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції була здійснена перевірка зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 та встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . /т.1 а.с.173/

Ухвалою суду першої інстанції від 29 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 15 грудня 2021 року. /т.1 а.с.174-175/

29 вересня 2021 року було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи. /т.1 а.с.178/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

27 грудня 2021 року судом першої інстанції було сформоване оголошення про виклик ОСОБА_1 , як особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, на 05 квітня 2022 року. /т.1 а.с.191/

Також 27 грудня 2021 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 05 квітня 2022 року. /т.1 а.с.199/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою складеною секретарем суду першої інстанції 05 квітня 2022 року судове засідання не проводилось у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану. /т.1 а.с.196/

27 травня 2022 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 04 жовтня 2022 року. /т.1 а.с.198/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою суду першої інстанції від 04 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18 січня 2023 року. /а.с.201/

04 жовтня 2022 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 18 січня 2023 року. /т.1 а.с.204/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою складеною секретарем суду першої інстанції 18 січня 2023 року судове засідання не проводилось у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. /т.1 а.с.206/

19 січня 2023 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 17 лютого 2023 року. /т.1 а.с.209/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з протоколом судового засідання від 17 лютого 2023 року розгляд справи був відкладений для здійснення повідомлення відповідача через оголошення. /т.1 а.с.211/

17 лютого 2023 року судом першої інстанції було сформоване оголошення про виклик ОСОБА_1 , як особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, на 27 квітня 2023 року. /т.1 а.с.213/

Також 17 лютого 2023 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 27 квітня 2023 року. /т.1 а.с.216/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою складеною секретарем суду першої інстанції 27 квітня 2023 року судове засідання не проводилось у зв`язку з перебуванням судді на навчанні. /т.1 а.с.218/

24 квітня 2023 року судом першої інстанції було сформоване оголошення про виклик ОСОБА_1 , як особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, на 21 червня 2023 року. /т.1 а.с.219/

Також 24 квітня 2023 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 21 червня 2023 року. /т.1 а.с.219/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з протоколом судового засідання від 21 червня 2023 року участь в судовому засідання приймав прокурор, судом розпочатий розгляд справи по суті і на стадії судових дебатів судом оголошена перерва до 04 вересня 2023 року. /т.1 а.с.225/

22 червня 2023 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 04 вересня 2023 року. /т.1 а.с.228/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою складеною секретарем суду першої інстанції 04 вересня 2023 року судове засідання не проводилось у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні. /т.1 а.с.230/

01 вересня 2023 року судом першої інстанції було сформоване судове повідомлення відповідачу про призначений розгляд справи на 30 жовтня 2023 року. /т.1 а.с.231/ Дані про вручення або причини невручення судового повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з протоколом судового засідання від 30 жовтня 2023 року участь в судовому засідання приймав прокурор, судом завершений розгляд справи по суті та ухвалено заочне рішення. /т.1 а.с.235/

23 березня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку була подана заява про перегляд заочного рішення, в якій він, зокрема, вказував на обставини відсутності його повідомлення про розгляд справи. /т.2 а.с.2-10/

Ухвалою суду першої інстанції від 29 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. /т.2 а.с.144-148/

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо додержання правил належного повідомлення учасників судового розгляду.

Так, Велика Палата Верховного Суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 466/5632/14-ц та інших.

Отже, аналіз матеріалів справи свідчить, що про розгляд справи та судове засідання, призначене на 30 жовтня 2023 року, в якому ухвалене рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, що він посилається на це в доводах апеляційної скарги, що вказане порушення вважається порушенням принципів рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про наявність обов`язкової підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

По суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 25 серпня 2016 року на запит ОСОБА_1 , про земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0008 містяться такі дані: місце розташування - Київська область, Гостомельська селищна рада; цільове призначення - 01.05 Для індивідуального садівництва; категорія земель - земля сільськогосподарського призначення; вид використання земельної ділянки - для індивідуального садівництва; форма власності - державна власність; площа земельної ділянки, гектарів - 0,090; орган, який зареєстрував земельну ділянку - Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області; дата державної реєстрації земельної ділянки 25 серпня 2016 року. /т.1 а.с.34-36/

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20611/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,0900 га (кадастровий номер :02:003:0008) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області. /т.1 а.с.33/

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 липня 2020 року, 18 жовтня 2016 року була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0008, загальною площею 0,0900 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065493). Відомості внесено Олішкевич К.В. , Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська область, індексний номер рішення: 32022015. /т.1 а.с.32/

Листом № 693 від 02 грудня 2019 року ВО «Укрдержліспроект» надало Прокуратурі Київської області фрагменти з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталів і меж їх таксаційних виділів Києво-Святошинського агролісництва, у відповідності до матеріалів лісовпорядкування 2007 року та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами. Проте надані фрагменти з публічної кадастрової карти не містять визначення меж земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0008 та межі її перетину із землями лісового фонду. /т.1 а.с.39-40/

ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» у листі №186 від 25 травня 2020 року вказало, що земельні ділянки, в тому числі і земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0008, накладаються на земельні ділянки лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» та розташовані в кварталі 2, виділи 8, 16 та кварталі 1 виділи 1, 3 Києво-Святошинського державного агролісництва. Окремо звернута увага, що ДП «СЛП «Київоблагроліс» не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення вказаних земельних ділянок лісогосподарського призначення підприємство. /т.1 а.с.41-43/

Матеріали справи містять планшет № 1 Києво-Святошинського державного агролісництва. /т.1 а.с.47/ Проте вказане схематичне зображення не містять визначення меж земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0008 та межі її перетину із землями лісового фонду.

Також в матеріалах справи наявна копія проекту організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинське державне агролісництво за 2008 рік, у якому наведені загальні дані про розподіл земель лісового фонду за їх категоріями. /т.1 а.с.49-60/

Крім цього позивачем надані суду копії перспективних планів організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва за 2008 рік і без зазначення року, у яких містяться: стисла характеристика територій та лісорослинних умов, економічні умови, основні положення організації ведення лісового господарства, характеристика лісового фонд, аналіз лісогосподарської діяльності, проект лісовпорядкування і лісогосподарських заходів, а також картографічні дані меж лісового господарства. /т.1 а.с.61-152/

Згідно Статуту Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації № 503 від 02.12.2016, державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс») засноване на основі державної власності шляхом приєднання агролісогосподарських підприємств, агролісництв. Підприємство відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і є підзвітнім йому.

ДП «СЛП «Київоблагроліс» є правонаступником Київської обласної державної організації «Київагроліс» та агролісогосподарських підприємств, агролісництв, зокрема, і Києво-Святошинського державного агролісництва.

Києво-Святошинське державне агролісництво входить до складу ДП «СЛП «Київоблагроліс». /т.1 а.с.153-168/

Секретаріат Кабінету Міністрів України в листі від 27 лютого 2020 року адресованому Ірпінському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, вказано на те, що Кабінетом Міністрів рішень про погодження заміни цільового призначення земельних ділянок, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0008, розташованих на території Ірпінського регіону Києво-Святошинського району, які перебували постійному користуванні ДП «спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблліс», не приймалося. /т.1 а.с.169/

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 лютого 2020 року 13 лютого 2020 року Ірпінським відділом Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (на даний час - Бучанська окружна прокуратура Київської області) внесені дані про кримінальне провадження № 000088 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, викладений так: до Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшли матеріали від Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про те, що невстановленими особами, без попереднього вилучення земельних ділянок лісового фонду, які належать останнім, здійснюються дії, щодо використання ділянок в супереч установленому законом порядку. /т.1 а.с.31/

Відповідно до статті 19 ЗК України (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч.ч. 1,2 ст. 20 ЗК України).

У статті 22 ЗК України наведено визначення земель сільськогосподарського призначення, якими визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

У п. а) ч. 3 ст. 22 ЗК вказано, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно з положеннями ст. 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Положеннями ст. 57 ЗК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

В порядку визначеному ч.ч.1,2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 цієї статті визначений перелік земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, і у п. ґ) вказані землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В силі ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Згідно зі статтею 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами. Громадяни та юридичні особи мають право на отримання у встановленому законодавством порядку інформації про облік лісів. Порядок ведення обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 5 прикінцевих положень до ЛК України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14 вказав на те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України .

Цей висновок неодноразово підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постанові 01 грудня 2025 року у справі № 686/9819/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс22) звернула увагу на те, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що Особа буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ «Укрзалізниця», а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність Особи якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

У постановах від 19 березня 2025 року у справі № 686/1701/22, від 09 квітня 2025 року у справі № 686/10902/22 Верховний Суд дійшов висновку про належний спосіб захисту порушених прав держави - віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки лісогосподарського призначення, що належить на праві власності держави.

В силу ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

З наведених обставин справи вбачається, що у витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 25 серпня 2016 року спірна земельна ділянка (кадастровий номер :02:003:0008) була визначена, як земля сільськогосподарського призначення та перебуває у державній власності.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20611/15-16-сг від 05 жовтня 2016 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність відповідача для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення.

Прокурор вказує на те, що спірна земельна ділянка відносилась до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, їх передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом їх повернення на користь держави.

Документами, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. При цьому, з огляду на п. 5 Прикінцевих положень ЛК України, відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності /право постійного користування на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Тому при розгляді справи суд має встановлювати правовий статус земельної ділянки та її цільове призначення за даними земельного кадастру.

Разом з тим з наявних в матеріалах справи планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування не вбачається місце розташування спірної земельної ділянки, наявність повного або часткового її накладення на земельні ділянки лісового фонду. Про накладення спірної земельної ділянки на земельні лісового фонду зазначено лише у листі ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» №186 від 25 травня 2020 року, серед ряду інших земельних ділянок, однак не визначено відносно спірної земельної ділянки чи має повне або часткове накладення, на який саме квартал та виділ лісового господарства має місце таке накладення. До того ж вказане підприємство є однією з осіб в інтересах якого виступає прокурор у цій справі.

Також відсутні в матеріалах справи дані про обстеження спірної земельної ділянки, що унеможливлює встановлення обставин того, що земельна ділянка повністю або частково була вкрита зеленими насадженнями (лісами), як на то посилається сторона позивача у позовній заяві.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор стверджувала про наявність часткового накладення, без будь-якої конкретизації. Сторона відповідача заперечувала обставини будь-якого накладення земельних ділянок, тобто ці обставини не визнала. А отже це вказує на необхідність доведення обставин накладення спірної земельної ділянки повністю або частково на землі лісового фонду. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Натомість матеріали справи не містять даних про те в якій частині має місце накладення спірної земельної ділянки ділянка (кадастровий номер :02:003:0008) на землі лісового фонду, що належать до державної власності та перебувають у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс». Таким чином прокурором не було надано беззаперечних доказів на підтвердження вказаних обставин, а у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін, зокрема на позивача, яким у цій справі виступає прокурор. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає, до того ж в ході розгляду справи в суді першої інстанції стороною позивача не було заявлено жодних клопотань щодо витребування доказів.

Посилання позивача на відкрите кримінальне провадження само по собі також не може бути прийнято до уваги суду, оскільки з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається, що вказане провадження відкрито в тому числі і щодо спірної земельної ділянки. До того ж суду не були надані матеріали здобуті в ході цього провадження відносно спірної земельної ділянки та інформація щодо стадії цього провадження.

Отже, всупереч наведеним нормам процесуального законодавства стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду і, відповідно, наявності порушеного права, що давало б підстави для здійснення його захисту в судовому порядку, а тому суд не вбачає доцільності здійснювати оцінку обраного позивачем способу захисту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає право кожної із сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеним положенням ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушеного права та заявлених позовних вимог. А отже слід погодитись з доводами відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача у справи та не достатньо повно та всебічно з`ясував обставини справи, не врахував положення чинного законодавства, у зв`язку з чим дав неналежну правову оцінку спірним правовідносинам, що дає підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відсутні і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги керівника Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки на користь держави - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2026 року.