КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7479/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року в складі судді Сенька М.Ф.,

встановив:

26.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан»), про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.03.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Монашненко Ю. О. подав заявку на отримання кредиту № 1789871.

ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 1789871 від 09.03.2020 р., який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладення кредитного договору.

На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 14 999 грн.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин, внаслідок чого 09.10.2020 ТОВ «Мілоан» відступило права вимоги за кредитним договором № 1789871 від 09.03.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.

Згідно договору відступлення прав вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 34 498,10 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14 999 грн, заборгованість за відсотками - 17 999,20 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 1 499,90 грн.

У зв`язку із істотним порушеннями відповідачем умов кредитного договору №1789871 від 09.03.2020, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.

Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 1789871 від 09.03.2020.

ТОВ «Діджи Фінанс» було вжито заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором № 1789871 від 09.03.2020 на адресу відповідача.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1789871 від 09.03.2020 у розмірі 34 498,10 грн та відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 498,10 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , видачі кредитних коштів та невиконання відповідачем свого обов`язку з їх повернення в строки та у розмірі, визначеними кредитним договором.

29.01.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С. К. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з позивача на користь відповідача витрати по оплаті послуг АБ «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в Святошинському районному суді міста Києва в розмірі 5 500 грн та витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в Миколаївському апеляційному суді в розмірі 3 000 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті.

Зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору, погодження між його сторонами умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору, отримання кредиту та розмір заборгованості, яка позивачем не підтверджена первинними бухгалтерськими документами. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» при входів в особистих кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив.

На підтвердження укладення договору ТОВ «Діджи Фінанс» надало кредитний договір № 1789871 від 09.03.2020 та Графік платежів, які в розділі реквізити сторін, не містять інформації про підписання між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора.

Крім того зазначає, що на підтвердження надання кредиту ТОВ «Діджи Фінанс» надало копію платіжного доручення № 16342977 від 09.03.2020 на суму 14 999 грн, в якому зазначено отримувача російською мовою « ОСОБА_2 », кредит рах. № НОМЕР_1 (таке доручення сформовано не в автоматичному режимі банком, а зацікавленими особами ТОВ «Мілоан»). Копія вказаного платіжного доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Платіжне доручення завірено ТОВ «Мілоан», а не банком. Платіжне доручення не має печатки банку, підпису особи відповідальної за здійснення банківської операції.

У наданому договорі № 1789871 від 09.03.2020 відсутнє посилання на номер банківського рахунку або номер картки, на яку необхідно перерахувати кредит.

Отже, у даному випадку, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Позивачем не надано суду таких документів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі.

Зазначає, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1789871 від 09.03.2020 від первісного кредитора до ТОВ «Діджи Фінанс».

Позивачем наданий витяг з додатку до Договору факторингу № 03/10 від 09.10.2020 щодо ОСОБА_1 , проте безпосередньо реєстру прав вимоги (боржників) до договору відступлення прав вимоги № 03/10 від 09.10.2020 позивачем суду надано не було.

Матеріали справи не містять доказів зміни умов Договору в частині строку надання кредиту. Позовна заява також не містить посилань на такі обставини.

Тому, право нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 29.03.2020, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитом.

Таким чином розмір заборгованості по відсоткам, згідно умов кредитного договору, має бути 4 499,70 грн (14 999,00 грн. х 1,5 % х 20).

У свою чергу ТОВ «Мілоан» нарахувало проценти за межами стоку кредитування в значно більшому розмірі, та відступили право вимоги процентів у такому розмірі позивачу. При цьому в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів. А додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитним договором містять виключно суми процентів, права вимоги яких були передані позивачу ТОВ «Діджи Фінанс».

Наданий позивачем розрахунок складений представниками ТОВ «Діджи Фінанс», проте позивач не надано детального розрахунку складеного первісним кредитором, за складовими кредитної заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, зокрема простроченої заборгованості за процентами в сумі 17 999 грн, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою.

Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 24.10.2023, а тому на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту підлягають списанню.

Вважає, що згідно документів, наданих позивачем, терміни позовної давності по заявленим вимогам позивачем були пропущені.

12.02.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 6 000 грн.

Звертає увагу, що на підтвердження укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту до позовної заяви було надано докази : хронологія вчинення дій щодо кредитного договору №1789871 від 09.03.2020; лог застосування коду підписання кредитного договору №1789871 від 09.03.2020; скрін смс для підписання кредитного договору №1789871 від 09.03.2020; скрін оферти-акцепту кредитного договору №1789871 від 09.03.2020.

З метою повного та ґрунтовного розгляду справи представником позивача 16.11.2024 через електронний кабінету в підсистемі «Електронний суд» було подано до суду першої інстанції відповідь на відзив, до якої долучено правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» в редакції від 19.01.2020, а отже доводи апеляційної скарги, що позивач не надав суду першої інстанції вищевказаних правил не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №16342977 від 09.03.2021 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на кредитний рахунок №535557ХХХХХХ8146 на умовах визначених кредитним договором.

Відповідач, який має безперешкодний та повний доступ до інформації, як клієнт банківської установи, ні суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги не надав належних та допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок № НОМЕР_3 , чи/або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Зазначає, що чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати комісію за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено законом України «Про споживче кредитування».

Заборгованість за комісійними винагородами становить 1 499,90 грн ( п. 1.5.1 договору).

Вважає, що в даному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів ( до 28.05.2020), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 20 днів ( строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах).

Враховуючи, що в кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредиту погашена не була, позивач вважає, що первісним кредитором обґрунтовано було нараховані відсотки за період користування кредитним коштами у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення.

Заборгованість за відсотками становить 17 999,20 грн ( відповідно до п. 1.5.2 договору нараховано 4 499,70 грн + відповідно до п. 1.6 договору нараховано 13 499,50 грн).

Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

У спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 28.05.2020), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 20 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах).

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

На підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1789871 від 09.03.2020, яка підписана та сформована 12.09.2024 первісним кредитором ТОВ «Мілоан».

Відповідачем розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано, не надано власного розрахунку наявної заборгованості, клопотання про призначення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, суду не заявляв. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитним договором, суду не надав.

Звертає увагу, що до позовної заяви позивачем було надано докази, якими доведено відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача: копія договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 разом із затвердженим шаблоном передачі інформації по кредитному портфелю ( затверджені та узгоджені форми актів, реєстру, звіту та шаблону повідомлень додатки 1-5 договору відступлення); витяг з додатку №1 до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 ( реєстр прав вимоги); копії платіжних інструкцій за договором факторингу №03/10 від 09.10.2020.

Враховуючи, що додаток №1 до договору факторингу ( реєстр прав вимоги містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги , до позовної заяви було долучено саме витяг з додатку №1 до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 ( реєстр прав вимоги), який був підписаний сторонами, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України.

Договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, презумпція правомірності правочину передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована.

Відповідно до роз`яснень Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі позичальники мають подати Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08. 2014 №322/2/7142. Документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Відповідачем не надано суду копію військового квитка, як на підставу для застосування до нього Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо строку позовної давності зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19) від 30.03.2020 який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантину на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року.

Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.

Таким чином, з урахуванням наведених вище правових норм, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в обґрунтування позову ТОВ «Діджи Фінанс» посилався на те, що 09.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1789871 від 09.03.2021 р. у формі електронного документу, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 14 999 грн строком на 20 днів з 09.03.2020.

Проценти за користування кредитом : 4 499,70 грн, які нараховують за ставкою 1,50% відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором : фіксована.

Стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору.

Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору.

У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність укладення між сторонами кредитного договору в письмовій формі є необґрунтованими.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 кредитного договору № 1789871 від 09.03.2020 цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Розміщення в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.

На підтвердження укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту позивачем надано: хронологію дій щодо укладення кредитного договору №1789871 від 09.03.2020; інформацію з електронного файлу ( LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину №1789871 від 09.03.2020; скрін смс для підписання кредитного договору №1789871 від 09.03.2020 на номер +18; скрін оферти-акцепту про схвалення кредиту, яка містила згоду заявника на те, що вводячи отриманий одноразовий ідентифікатор ( код) та натискаючи підписати, повністю та безумовно приймає пропозицію (оферту) ТОВ «Мілоан» укласти електронний кредитний договір та укладає його шляхом підписання цього електронного повідомлення (відповіді) про прийняття оферти що включає умови наведені за посиланням нижче (умови акцепту) (а. с. 132-135 т.1 ).

Згідно платіжного доручення №16342977 від 09.03.2021, ТОВ «Мілоан» перерахував ОСОБА_1 14 999 грн на кредитний рахунок №535557ХХХХХХ8146, банк отримувача 535557, платіжна система MasterCard, призначення платежу : кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 178971.

Вказані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Щодо клопотання відповідача про витребування оригіналів електронних доказів.

У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом не встановлено порушення порядку надання доказів.

За наявності в матеріалах справи паперових копій електронних доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу, колегія суддів не вбачає підстав для витребування оригіналів електронних доказів, зокрема, платіжного доручення від 09.03.2020, договору відступленння права вимоги та реєстру прав вимоги боржників до договору про відступлення прав вимоги.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору, стандартна ( базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього договору ( п. 1.6).

Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору ( п. 2.2.2) .

Відповідно до п. 2.2.3 договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою , що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позивальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1. 4 , якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандарту (базову) ставку встановлену п.1. 6 договору ( за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартною (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем, визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1. 6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за користування кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною ( базовою) ставкою передбаченою п. 1. 6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 ЦК України вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1. 6 договору.

Таким чином, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Ураховуючи невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня, наступного за днем визначеним п. 1. 4 договору ( 29.03.2020) продовжували нараховуватись за базовою процентною ставкою згідно п. 1. 6 договору протягом 60 днів, що відповідає умовам укладеного договору.

Крім цього, з огляду на погоджені п. 2.2.3 кредитного договору альтернативні умови нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за договором за вибором позикодавця: в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 ЦК України, доводи апеляційної скарги про здійснення безпідставного нарахування відсотків поза строком кредитування є необґрунтованими.

На підтвердження розміру заборгованості по процентам позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження неправильності здійсненого нарахування та розміру заборгованості.

Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту :1 499,70 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, а тому відсутні підстави для висновку про нікчемність умов договору про становлення одноразової комісії за надання кредиту відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до умов пункту 2.1. якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Витяг з додатку до договору факторингу № 03/10 від 09 жовтня 2020 року в сукупності з іншими доказами по справі, в тому числі документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, є належним та достатнім доказом на підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Щодо позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності вказаним Законом, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Таким чином, з 12.03.2020 по 30.06.2023 року на території України було установлено карантин, на час дії якого строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Законом України від 14 травня 2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення».

За таких підстав , станом на день звернення ТОВ «Діджи Фінанс» до суду з даним позовом (26.09.2024) позовна давність пропущена не була.

Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Матеріали справи вказаних документів не містять.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з положеннямист.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ухвалене по справі судове рішення підлягає залишенню без змін, підстави для нового розподілу судових витрат по сплаті судового збору, а також для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи докази на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду наступні докази: договір №42649746 про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б. М., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами; додаткову угоду №1789871 до цього договору; детальний опис робіт (наданих послуг, виконаних адвокатом Білецьким Б. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.02.2025, згідно якого клієнту - ТОВ "Діджи Фінанс " було надано виконавцем - адвокатом Білецьким Б. М. такі послуги: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів 1 год. - 750 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» 1,5 год. - 1 500 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції - 3 год. - 3000 грн. Разом 6 000 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: аналіз чинного законодавства та судової практики, правовий аналіз спірних правовідносин зводяться до єдиної дії - складання відзиву на апеляційну скаргу і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремої послуги.

З огляду на викладене, співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23.01.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук