Ухвала

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 727/9474/20

провадження № 61-13901ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Фермерського господарства «Поляна», в інтересах якого діє адвокат Присяжний Віталій Анатолійович, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року у справі за позовом Фермерського господарства «Поляна» до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Державного реєстратора сектору з питань Державної реєстрації прав на нерухоме майно, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Кельменецької районної державної адміністрації Ротаря Василя Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_12 , про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації земельних ділянок і рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

6 листопада 2025 року Фермерське господарство (далі - ФГ) «Поляна», в інтересах якого діє адвокат Присяжний В. А., за допомогою підсистеми «Електронний суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга ФГ «Поляна», в інтересах якого діє адвокат Присяжний В. А., не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2025 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року заявник визначає

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи перелік постанов Великої палати Верховного Суду та Верховного Суду, в яких викладено висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, що не враховані в оскаржуваних судових рішеннях.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування конкретного способу захисту цивільного права при порушенні прав землекористувача на земельну ділянку, сформовану до 2004 року без присвоєння кадастрового номера та за відсутності можливості ідентифікації такої земельної ділянки.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення під час розгляду справ.

Касаційний суд має забезпечувати формування єдиної судової практики шляхом надання відповідного тлумачення (правозастосування) норм права.

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі не вказано, щодо якої норми права відсутній висновок, і не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної норми права.

Формулювання «відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування конкретного способу захисту цивільного права при порушенні прав землекористувача на земельну ділянку, сформовану до 2004 року без присвоєння кадастрового номера та за відсутності можливості ідентифікації такої земельної ділянки» не свідчить про зазначення норм права, щодо яких відсутній висновок. Вказане заявником не свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга заявника в частині визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не відповідає зазначеним вимогам закону.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати докази надсилання копії цієї скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До касаційної скарги заявник долучив докази сплати судового збору у розмірі 12 000 грн.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що заявник оскаржує судові рішення, якими відмовлено у задоволенні тридцяти трьох немайнових вимог про визнання недійсними наказів Головного Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо одинадцяти земельних ділянок, про скасування державної реєстрації щодо одинадцяти земельних ділянок, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) щодо одинадцяти земельних ділянок.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другоїстатті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції Закону, чинній на час подання позову, за подання юридичною особою позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір, який дорівнює 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» на 1 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102 грн (на момент подання позову).

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, за оскарження в касаційному порядку судових рішень щодо вирішення тридцяти трьох вимог немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 110 985,6 грн (2 102 грн х 33 х 200 % х 0,8 %).

Тому особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно врахувати вже сплачений нею судовий збір у розмірі 12 000 грн та доплатити судовий збір

у розмірі 98 985,6 грн (110 985,6 грн - 12 000 грн), про що надати відповідний документ або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги має бути зараховано за платіжними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Поляна», в інтересах якого діє адвокат Присяжний Віталій Анатолійович, на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали, касаційний суд як підставу касаційного оскарження пункт 3 частини другої

статті 389 ЦПК України при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження не врахує.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали в іншій частині скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко