Головуючий у суді першої інстанції О. А. Савицький
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

24 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа старший державний виконавець Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Царик Вікторія Григорівна

заінтересована особа Славутицький відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Савицького О. А., в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г., Славутицький відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 761/19824/22 від 20.09.2024, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявник зазначив, що його представник звертався до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із клопотанням про перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_4 та направлення Боржнику довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_4, постанови про відкриття провадження у справі з ідентифікатором доступу на адресу представника Боржника, а також про повідомлення рахунку Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), призначеного для сплати аліментів у євро, або в доларах США, однак воно було залишено без задоволення.

Вказуючи на те, що бездіяльність старшого державного виконавця Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г., Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушує його права, заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Царик В. Г. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 щодо непроведення розрахунку заборгованості боржника зі сплати аліментів, щодо ненаправлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до АСВП, щодо неповідомлення боржнику реквізитів рахунку Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для сплати аліментів у іноземній валюті та зобов`язати старшого державного виконавця Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Царик В. Г. поновити порушене право боржника, шляхом проведення розрахунку заборгованості Боржника зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з врахуванням копій платіжних документів, наданих боржником з клопотанням від 03.12.2024; направлення Боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження за адресою: 58002, м. Чернівці, вул. Доброго, буд.13, оф.17; направлення боржнику реквізитів банківського рахунку Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), призначеного для сплати аліментів у євро або в доларах США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, а низка обставин, які суд вважав встановленими, не доведені належними та допустимими доказами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що недоведеними є обставини направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, які суд першої інстанції визнав встановленими та на підставі яких дійшов помилкового висновку про належне виконання органом ДВС свого обов`язку з вручення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження.Заявником не виявлено доказів, на підставі яких суд першої інстанції встановив, що лист (повідомлення) від 25.04.2024 №13175 про відкриття виконавчого провадження та копії постанови від 25.04.2024 № НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження були направлені боржнику за адресою, вказаною у виконавчому листі № 761/19824/22 від 20.09.2024. Також не виявлено копії виконавчого листа у матеріалах даного провадження, у якому адресою ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 . Натомість, державний виконавець ігнорує клопотання представника боржника про направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 на адресу: 58002, Чернівці, вул. Доброго, 13, оф. 17, чим перешкоджає в доступі боржника до виконавчого провадження. Направлення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою АДРЕСА_1 , у даній справі не може вважатися належним повідомленням боржника про початок примусового виконання рішення.

Апелянт вважає, що є підстави для зобов`язання органу ДВС направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою: 58002, м. Чернівці, вул. Доброго, 13, оф. 17.

Висновок суду першої інстанції у тому, що державний виконавець може провести розрахунок заборгованості лише після отримання довідки про доходи та майно від боржника та отримання інформації про доходи боржника не ґрунтується на приписах Закону України «Про виконавче провадження».

Звернуто увагу на те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу взагалі без з`ясування позиції органу ДВС, без його участі, фактично поклавшись на виклад позиції стягувача. Такий підхід підміняє оцінку дій/бездіяльності виконавця позицією сторони заінтересованої у збільшенні боргу, що суперечить меті судового контролю за виконанням судового рішення. Апелянт просить суд апеляційної інстанції встановити дійсну природу призначення платежів, які отримувала стягувач від боржника.

Зокрема висновки суду першої інстанції про відсутність доказів оплати боржником аліментів стягувачу грунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи. Суд не врахував, що насправді стягувач не заперечує та прямо визнає отримання аліментів від боржника.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що державний виконавець правомірно не надав боржнику рахунок для оплати аліментів у євро / доларах США, оскільки державний виконавець зобов`язаний сприяти боржнику у виконанні рішення суду і є підстави зобов`язати орган ДВС надати боржнику відповідний рахунок.

З урахуванням викладеного просив суд скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01.09.2025 та постановити нове судове рішення, яким скаргу Заго Гійом Франсуа П`єр на бездіяльність старшого державного виконавця Славутицького ВДВС у Вишгородському районі ЦМУМЮ (м.Київ) Царик В. Г. та Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) задовольнити, визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 щодо непроведення розрахунку заборгованості боржника зі сплати аліментів, щодо ненаправлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до АСВП, щодо неповідомлення боржнику реквізитів рахунку Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для сплати аліментів у іноземній валюті та зобов`язати старшого державного виконавця Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В.Г. поновити порушене право боржника, шляхом: проведення розрахунку заборгованості Боржника зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з врахуванням копій платіжних документів, наданих боржником з клопотанням від 03.12.2024; направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження за адресою: 58002, м.Чернівці, вул.Доброго, буд.13, оф.17; направлення боржнику реквізитів банківського рахунку Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ), призначеного для сплати аліментів у євро або в доларах США.

Повідомив суд, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які боржник очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 25 000,00 грн за представництво інтересів боржника під час розгляду скарги в суді апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Кісілевич О. М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просив залишити без змін як законну та обгрунтовану. Вказав про понесення стягувачем судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 та особа, бездіяльність якої оскаржується у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету учасників судового розгляду, що підтверджується звітами про доставку вихідної креспонденції Київського апеляційного суду.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити на підставі викладених доводів.

Старший державний виконавець Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г. та Славутицький відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду не подали, таких заяв/клопотань до суду першої інстанції станом на день розгляду справи не надійшло.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, оскільки дійшли висновку, що у даній справі неявка вказаних учасників справи не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи (стягувача за виконавчим провадженням), перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у провадженні Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа 761/19824/22, виданого 20.09.2024 Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Славутицьким відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 25.04.2024 було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2024, винесену з примусового виконання виконавчого листа № 761/19824/22 від 20.09.2024, виданого Шевченківським районним судом м. Києва.

Лист (повідомлення) від 25.04.2024 № 13175 про відкриття виконавчого провадження та копії постанови від 25.04.2024 № НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження було направлено рекомендованим поштовим відправленням стягувачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані поштові адреси стягувача та боржника були зазначені у виконавчому листі №761/19824/22 від 20.09.2024, виданому Шевченківським районним судом м. Києва.

04.07.2024 старшим державним виконавцем Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г. було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.07.2024.

Всього станом на 01.07.2024 згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 107 579,31 грн.

Копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів направлено сторонам на адреси, зазначені у виконавчому листі № 761/19824/22 від 20.09.2024.

03.12.2024 заявник направив на електронну пошту Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) клопотання, підписане ЕЦП, у якому повідомив, що починаючи з 03.04.2024, добровільно сплачує аліменти на рахунок стягувача, відкритий в США, оскільки не має її українського рахунку. Просив здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та направити боржнику довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3; направити боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження, за адресою: 58002, Чернівці, вул. Доброго, буд. 13, оф. 17; повідомити рахунок Славутицького ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ), призначений для сплати аліментів у євро, або в доларах США. Адресою для листування з боржником вказано адресу: 58002, Чернівці, вул. Доброго, буд. 13, оф. 17.

Із наданого суду представником заявника клопотання до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 03.12.2024 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розрахунковий рахунок для сплати аліментів узгоджено не було.

17.01.2025 заявник направив на електронні поштові адреси Славутицького ВДВС та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) лист від 13.01.2025, підписаний ЕЦП, з клопотанням від 03.12.2024 (повторно), у якому просив Славутицький ВДВС підтвердити отримання клопотання від 03.12.2024 та направити відповідь представнику боржника; Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) забезпечити отримання Славутицьким ВДВС клопотання від 03.12.2024 та надання відповіді на вказане клопотання.

21.02.2025 скаржником отримано лист Славутицького ВДВС від 10.02.2025, у якому начальник ДВС повідомив, що клопотання від 03.12.2024 надійшло до Славутицького ВДВС 22.01.2025. У листі від 10.02.2025 відсутній розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, до листа не додано постанови про відкриття виконавчого провадження, не повідомлено рахунок Славутицького ВДВС для сплати аліментів у іноземній валюті.

Також судом встановлено, що заявник не надав старшому державному виконавцю Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г. декларацію про доходи та майно.

До клопотання заявника, адресованому Славутицькому відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 03.12.2024, замість квитанцій було докладено скріншоти з акаунту в інтернет-банкінгу BNP Paribas, які не містять інформації, що свідчить про належність акаунту саме заявнику, та які не можуть вважатись копіями документів, що підтверджують факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

У постаноі Київського апеляційного суду від 09.02.2024 у справі №761/19824/22 не вказано, в якій валюті підлягають стягненню аліменти.

В клопотанні заявника, поданому до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 03.12.2024, не надано обґрунтуванняобчислення аліментівв іноземній валюті.

У рамках виконавчого провадження на підставі заяви заінтересованої особи ОСОБА_2 за вих. 15/01/2025/1 було встановлено, що ОСОБА_1 працює з 10.01.2013 по теперішній час в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets).

10.02.2025 для правильного нарахування заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей Славутицьким відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до Посольства Франції в Україні направлено запит про отриманий дохід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets ) помісячно за період з 01.09.2022 по 31.01.2025.

Указано, що перерахунок заборгованості зі сплати аліментів буде проведено після отримання інформації від Посольства Франції в Україні про розмір отриманого доходу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помісячно за період з 01.09.2022 по 31.01.2025 в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets ).

07.07.2025 представником стягувача отримано лист від Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), де вказано, що станом на 07.07.2025 інформація від Посольства Франції в Україні про розмір отриманого доходу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помісячно за період з 01.09.2022 по 31.01.2025 в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets) не надходила.

Звертаючись до суду із скаргою, боржник вказував на те, що Славутицький ВДВС не проводить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_4, незважаючи на подання боржником відповідної заяви з доказами добровільної сплати аліментів на американський рахунок стягувача; державний виконавець не направив боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, незважаючи на подання відповідного клопотання із зазначенням актуальної адреси для листування з боржником; виконавець ігнорує клопотання боржника про надання йому реквізитів органу ДВС для сплати аліментів у іноземній валюті, чим порушив п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» і фактично утруднює виконання боржником рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд дійшов висновку, що оскільки заявником не підтверджено, а судом не встановлено факту допущення старшим державним виконавцем Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Царик В. Г. бездіяльності у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, пов`язаної із задоволенням клопотання представника стягувача, при цьому державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, а тому суд вважав, що з боку державного виконавця права чи свободи боржника порушені не були.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VI11 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012 зазначено, що «суд першої інстанції встановив, що боржником не надано доказів, що банківські картки, на які здійснювався переказ грошових коштів, належать стягувачу не подано. Крім того електронні перекази за допомогою поштового зв`язку не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти у порядку, передбаченому пунктом 4 мирової угоди; за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги. Натомість суд апеляційної інстанції скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції».

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції встановлено, що копія постанови державного виконавця від 25.04.2024 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 була направлена державним виконавцем боржнику за адресою, вказаною у виконавчому листі № 761/19824/22 від 20.09.2024, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що у виконавчому листі вказана інша адреса боржника не підтверджені будь - якими доказами та є фактично лише його припущеннями.

ОСОБА_1 не надав державному виконавцю декларацію про доходи та майно, як і не надав квитанцій про сплату на рахунок стягувача аліментів на утримання дітей, щоб дало змогу державному виконавцю провести відповідний розрахунок заборгованості по аліментам.

Разом з тим встановленою є та обставина, що ОСОБА_1 працевлаштований з 10.01.2013 та по теперішній час в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets), а тому з метою вірного нарахування заборгованості (якщо вона існує) зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей Славутицьким відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було направлено до Посольства Франції в Україні направлено запит про отриманий дохід працівника, проте відповідь не надійшла.

Відтак державний виконавець не мав у розпорядженні документів на підтвердження отриманого платником аліментів доходу (заробітку) з метою проведення відповідного розрахунку для визначення визначення розміру аліментів у іноземній валюті, які за рішенням суду підлягають стягненню щомісячно із боржника у частці від його доходу (заробітку).

Надані скріншоти з акаунту в інтернет-банкінгу BNP Paribas, які не містять інформації, що свідчить про належність акаунту саме заявнику, та які не можуть вважатись копіями документів, що підтверджують факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, не є доказами у розумінні закону, а тому суд обгрунтовано не взяв їх до уваги. При цьому платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі (частина перша статті 49 Закону України «Про платіжні послуги»).

Суд вірно вважав необгрунтованою заяву боржника в частині необхідності обчислення аліментів в іноземній валюті, оскільки у державного виконавця відсутні дані щодо отриманих платником аліментів доходів у іноземній валюті, а тому заборгованість по аліментах належить до стягнення саме у національній валюті у частці, що визначена рішенням суду.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені устатті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої зазначеної статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2024 у справі № 761/19824/22 не вказано в якій валюті повинні бути стягнуті аліменти. Боржником не обґрунтуванообчислення аліментівв іноземній валюті.

Колегія суддів зауважує, що перерахунок заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець міг провести лише після отримання інформації від Посольства Франції в Україні (або від самого боржника за виконавчим провадженням) про розмір отриманого доходу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помісячно за період з 01.09.2022 по 31.01.2025 в компанії ВІНСІ КОНСТРУКСЬОН Гран Проже (VINCI CONSTRUCTION Grands Projets).

Проте така інформація у нього була відсутня. Вказаних відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції вірно вважав, що у даному випадку державним виконавцем жодної бездіяльності допущено не було, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за адресою, вказаною у виконавчому листі № 761/19824/22 від 20.09.2024, виданому Шевченківським районним судом м.Києва, при цьому законодавство не містить вимоги до державного виконавця про повторне направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Та обставина, що після подання апеляційної скарги, 30.09.2025 старшим державним виконавцем Славутицького ВДВС у Вишгородському районі ЦМУМЮ (м. Київ) Царик В. Г. було винесено постанову про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_3 до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), оскільки боржник не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не свідчить про протиправінсть дій державного виконавця, та не вказує на його бездіяльність.

Надання Печерським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) реквізитів свого валютного рахунку боржнику після отримання матеріалів виконавчого провадження та сплата боржником стягувачу заборгованості по аліментам також не вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про законність дій Славутицького ВДВС у Вишгородському районі ЦМУМЮ (м. Київ) з посиланням на те, що боржником не надано обґрунтування обчислення аліментів в іноземній валюті.

Судом першої інстанції було встановлено, що заявник не надав державному виконавцю довідку про доходи та майно, на підставі якої державний виконавець зміг би провести розрахунок заборгованості по аліментам. Не надав належних та опустимих доказів на підтвердження добровільної сплати аліментів на узгоджений зі стягувачкою рахунок.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Доводи апеляцйної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Загалом доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються натлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому залишає її без змін, а апеляційну скаргу скаржника без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

На підставі п. 19 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції судові витрати по сплаті судового збору за подання апляційної скрги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення, відносить на рахунок держави.

Щодо витрат заінтересованої особи (стягувача у виконавчому провадженні) на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 було заявлено клопотання про понесення нею витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 40 000, 00 грн згідно укладеного між нею та адвокатом Кісілевичем О. М. договору про надання правової допомоги від 11.12.2025, додаткової угоди №5 до цього договору, з яких 20 000,00 грн - складення письмових пояснень по суті апеляційної скарги, 6 000,00 грн - участь у судових засіданнях у справі, 14 000,00 грн - гонорар успіху за виграш справи.

Так, відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 753/2606/24 зауважив, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, оскільки це є втручанням у договірні відносини, однак такий обов`язок виникає у суду за наявності відповідного клопотання іншої сторони, яка повинна довести неспівмірність витрат. У справі, що переглядається, відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав вмотивоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на невідповідність заявленої суми критеріям розумності та обсягу наданих послуг.

Колегія суддів враховує, що категорія справ щодо розгляду скарг на дії/бездіяльність державного виконанвця, у цьому провадженні, не належить до категорії складних справ та не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначення у договорі фіксованого розміру гонорару не звільняє суд від обов`язку оцінювати його співмірність із складністю справи у випадку наявності заперечень іншої сторони, оскільки в іншому випадку це порушувало б справедливий баланс інтересів сторін.

Враховуючи типовий характер спору, усталену судову практику у цій категорії справ, відсутність необхідності збирання нових доказів на стадії апеляційного перегляду, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) колегія суддів дійшла висновку, що заявлений розмір витрат у сумі 40 000,00 грн є завищеним та неспівмірним із наданим обсягом послуг. Підготовка письмових пояснень на апеляційну скаргу у цій справі не потребувала від адвоката вирішення складних правових проблем чи вивчення значного обсягу документів, оскільки позиція стягувача була сформована ще в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Заго Гійом Франсуа П`єр понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000,00 грн, що відповідатиме критеріям розумності та справедливості у даній справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 27 січня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна