Справа № 496/967/20
Провадження № 2/496/1225/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Сурженко К.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на її користь майнову шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, посилаючись на те, що вона отримала претензію від юридичної особи про сплату грошових коштів у зазначеному розмірі в якості штрафних санкцій за порушення нею зобов`язання, яке сталося через протиправні дії позивачки.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що наприкінці 2019 року відповідачка звернулася до суду з позовною заявою (відповідачем зазначивши Усатівську сільську раду Біляївського району Одеської області) про визнання права власності на земельні ділянки: кадастровий номер :01:001:0214, кадастровий номер :01:001:0272. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року (та ухвалою від 24 січня 2020 року про виправлення описки) були застосовані заходи забезпечення позову та накладений арешт на земельні ділянки. Дані земельні ділянки належать позивачці на праві власності на підставі договорів дарування, про що наявні відповідні записи в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Про те, що на дані земельні ділянки накладений арешт без відома позивачки, без залучення її у процес, вона дізналася від нотаріуса в момент, коли мала укласти договір оренди даних земельних ділянок з ТОВ «ФОРВАЙЛ». З приводу того, що на земельні ділянки накладений арешт, укладення, нотаріальне посвідчення договору та його подальша реєстрація була унеможливлена. Ознайомившись з матеріалами справи № 496/5051/19 (за позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки), стало зрозуміло, що своїми діями позивачка навмисно ввела в оману суд, надавши неправдиві відомості щодо: власника спірних земельних ділянок, дійсної вартості спірних земельних ділянок тощо. Внаслідок такої умисної протиправної поведінки ОСОБА_4 було необґрунтовано обмежено право ОСОБА_1 , як власника земельних ділянок, а саме можливість розпоряджатися, зокрема, укладати договори оренди. Таке обмеження права розпоряджатися земельними ділянками призвело до порушення зобов`язання позивачки перед ТОВ «ФОРВАЙЛ» в рамках їхньої спільної домовленості, за якою вона мала надати ТОВ «ФОРВАЙЛ» у відповідне користування земельну ділянку, що мала відповідати тим характеристикам (зокрема, площа, місце розташування, вартість користування, цільове призначення, форма користування тощо), які були узгоджені з підприємством з урахуванням його цілей. На сьогоднішній день позивачка отримала від ТОВ «ФОРВАЙЛ» претензію про сплату грошових коштів в розмірі 100000 грн. в якості штрафних санкцій за порушення нею зобов?язання, що було спричинено протиправними діями відповідачки, якими були спричинені перешкоди в розпорядженні земельними ділянками з кадастровим номером :01:001:0214 та кадастровим номером :01:001:0272.

01.07.2020 року від відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, невмотивованими та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було надано копію претензії від ТОВ «Форвайл» за вих. № 02/02 від 02.02.2020 р. Як зазначається у претензії (мовою оригіналу): «Согласно нашей договоренности на основании соглашения о сотрудничестве, ОСОБА_6 взяли на себя обязательство...было достигнуто взаимное согласие про подбор и оформление земельного участка под размещение станции солнечных панелей, что послужило основанием для заключения контракта на поставку солнечных панелей ... согласно условиям нашей договоренности оформление земельного участка в аренду (субаренду) или совместное использование ООО «Форвайл» осуществляется до 31.12.2019 года». Також позивачкою надано і копію контракту № LT2402-19 від 26.03.2019 р., згідно якого ТОВ «Форвайл» уклало договір купівлі-продажу сонячного обладнання. Тобто, заявлені вимоги у претензії не узгоджуються з фактичними обставинами, оскільки договір купівлі-продажу зазначеного у претензії сонячного обладнання укладався задовго до отримання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:0214 та :01:001:0272. Спірні земельні ділянки ОСОБА_1 отримала у власність лише 23.12.2019 р. на підставі договорів дарування від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в свою чергу отримали їх в порядку спадкування також у грудні 2019 р. Обмеження на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0214 та :01:001:0272 зареєстроване 28.01.2020 р. на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2020 р. Тобто, позовні вимоги та їх обґрунтування також не узгоджуються із обставинами викладеними у претензії, оскільки, як зазначено у претензії, оформлення земельної ділянки в оренду повинно було відбутись до 31.12.2019 р. Окрім того, земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0214 та :01:001:0272 відповідно до державних актів на зазначені земельні ділянки цільове призначення земельних ділянок зазначено, як для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що виключає можливість використання таких земельних ділянок для встановлення сонячних батарей. Позивачкою не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, оскільки із доданих до позовної заяви документів не вбачається існування між позивакою та ТОВ «Форвайл» будь-якого зобов?язання про порушення якого стверджує позивачка, з договору купівлі-продажу сонячного обладнання не вбачається, що ТОВ «Форвайл» таке обладнання отримала, а найголовніше, позивачкою не надано суду жодного доказу який би підтверджував доводи позивачки щодо збитків та протиправної поведінки відповідачки.

08.02.2020 року позивачка збільшила позовні вимоги просить стягнути з відповідачки майнову шкоду у розмірі 1300000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2020 року нею була подана позовна заява до громадянки ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди (справа № 496/967/20). 26.12.2019 р. відповідач ОСОБА_4 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним на земельні ділянки та визнання за нею права власності на вказані земельні ділянки (справа № 496/5051/19). 22.01.2019 р. ухвалою Біляївського районного суду Одеської області було накладено арешт на земельні ділянки, за заявою позивача про забезпечення позову. Накладення арешту відбулося без відома позивачки ОСОБА_1 27.01.2021 року Біляївським районним судом Одеської області було відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі знятий арешт з майна позивачки ОСОБА_1 . Розгляд справи тривав 13 календарних місяців, арешт накладений 12 календарних місяців. Законі права позивачки ОСОБА_1 було обмежено. Таке обмеження прав призвело до порушення зобов?язання перед ТОВ «ФОРВАЙЛ» в рамках їхньої спільної домовленості щодо передачі ТОВ «ФОРВАЙЛ» у відповідне володіння та користування земельної ділянки. Земельна ділянка мала відповідати певним характеристикам, які були попередньо узгодженні. На сьогоднішній день земельні ділянки не передані підприємству через невідповідність характеристикам та накладений безпідставно арешт нерухомого майна. у зв?язку з чим підприємство нарахувало та висунуло до позивачки ОСОБА_1 вимоги щодо сплати штрафних санкцій щомісяця по 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок з січня 2020 року. Так за 13 (тринадцять) місяців 2020 року нараховано до сплати 1300000 (один мільйон триста тисяч) гривень 00 копійок. В якості порушення зобов?язання, що були спричиненні протиправними діями відповідачки, якими вона спричинила перешкоди в розпорядженні земельною ділянкою, вказаною в позові.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивачки адвокат Сухецька С.М. у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що позивачка є власником земельних ділянок, які повинна була передати для встановлення сонячних панелей. Відповідно до спільної домовленості з ТОВ «Форвайл», ОСОБА_1 була зобов`язана передати вказані земельні ділянки для розташування на них сонячних панелей. Для цього, товариством було укладено контракт на поставку зазначених сонячних панелей. Однак, у зв`язку з тим, що відповідачем у справі було подано до суду необґрунтовану та безпідставну позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу дійсним, а в межах вказаної справи було накладено арешт на належні ОСОБА_1 земельні ділянки, позивачка не мала змоги виконати свої зобов`язання за зазначеною домовленістю. Згідно з вказаною домовленістю, кожна зі сторін за порушення її умов несла відповідальність у вигляді збитків, а також на неї накладався штраф у розмірі 100 тисяч гривень за кожний місяць прострочення виконання зобов`язань. У зв`язку з тим, що було накладено відповідний арешт, позивачка не могла передати земельну ділянку на виконання зобов`язання, у зв`язку з чим їй була направлена відповідна претензія. Арешт зберігався та тривав 13 календарних місяців. У зв`язку з цим, протягом усього зазначеного періоду права позивачки були порушені і їй було нараховано штрафні санкції у розмірі 1300000 гривень. Оскільки в подальшому позовна заява ОСОБА_4 була залишена без задоволення, встановлено безпідставність та необґрунтованість її позовних вимог. Відповідно, накладення арешту в межах вказаної справи грубо обмежило права позивачки та не дало їй можливості реалізувати свої права як власника, що в подальшому призвело до накладення на неї штрафних санкцій. У зв`язку з цим представник позивачки вважає, що діями відповідачки, а саме безпідставним зверненням до суду та накладенням необґрунтованого арешту на майно позивачки, їй було завдано шкоду в розмірі зазначених штрафних санкцій. Тому просить стягнути вказану шкоду з відповідачки та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачки адвокат Троянда О.В. у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. При цьому пояснила, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів того, у чому саме полягали неправомірні дії відповідачки та яке саме рішення було прийнято судом за результатами таких нібито неправомірних дій. Сам по собі факт звернення до суду, навіть якщо, на думку позивачки, цим було порушено її права, не є підставою вважати такі дії неправомірними, оскільки право кожного громадянина на звернення до суду за захистом своїх прав гарантоване Конституцією України. Щодо доводів позивачки про те, що накладення арешту на земельні ділянки порушило її права, зазначила, що арешт накладається судом у межах розгляду справи. Зокрема, у цій же справі накладено арешт і на майно ОСОБА_9 , що саме по собі не свідчить про спричинення матеріальної шкоди. Твердження про вчинення неправомірних дій не підтверджені жодними доказами. Також зазначила, що ОСОБА_1 , за її словами, уклала з ТОВ «Форвайл» усний договір ще за дев`ять місяців до набуття права власності на відповідні земельні ділянки, однак усні договори з підприємствами у сфері цивільно-правових відносин не можуть вважатися належним доказом. Посилання позивачки на існування усного договору не може підтверджувати наявність зобов`язань. Крім того, позовна заява, подана ПП «ТКТ-Сервіс групп», була залишена без розгляду у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог. Заперечила твердження про перешкоджання позивачці у користуванні земельними ділянками, вказавши, що відповідачка не чинить жодних перешкод у користуванні ними, ділянки перебувають у вільному доступі, не огороджені, і позивачка могла розміщувати на них сонячні панелі. Щодо сонячних панелей зазначила, що для розміщення 770 панелей, вказаних у претензії, необхідно приблизно півтора гектара землі. При цьому, за наявними даними, фактично було отримано лише 38 панелей, тоді як у претензії йдеться про 780. Стосовно заявленої суми претензії у розмірі 1300000 грн зазначила, що позивачка не пам`ятає, чи сплачувала таку суму, а письмових доказів її сплати суду не надано. Контракт, долучений до позовної заяви, не містить останньої сторінки та додатків, завірений особою, яка не є стороною у справі, а його зв`язок із ОСОБА_1 документально не підтверджений, не доведено, що панелі були поставлені саме для неї. Щодо претензії зазначила, що до матеріалів справи долучено лише її копію, при цьому відсутні докази направлення такої претензії з м. Києва до м. Одеси, оригінал претензії суду не надано. На підставі викладеного вказала, що доказів протиправної поведінки відповідачки суду не надано, позовні вимоги є недоведеними як у частині протиправності дій, так і в частині матеріальних збитків, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0214, :01:001:0272, що розташовані за адресою Одеська область, Одеський (колишній Біляївський) район, Усатівська сільська рада на праві приватної власності належать ОСОБА_1 (а.с. 6-8)

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року в справі № 496/5051/19 з метою забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки кадастровий номер :01:001:0214 та кадастровий номер :01:001:0272, які знаходяться на території Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, мас. 6, діл. № НОМЕР_1 , мас. НОМЕР_2 , діл. АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії ЯГ №288475 від 16.03.2006 року та згідно державного акту серії ЯА №082558 від 12.11.2004 року. (а.с. 21)

Із претензії ТОВ «Форвайл» вих. № 02/02 від 02.02/2020, направленої на адресу ОСОБА_1 , вбачається, що за умовами досягнутих домовленостей та укладеної угоди про співробітництво ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо організації та забезпечення оформлення всіх дозвільних документів і земельної ділянки для розміщення станції сонячних панелей. Під час переговорів сторони погодили підбір та оформлення земельної ділянки, що стало підставою для укладення ТОВ «Форвайл» контракту на поставку 780 шт. сонячних панелей. Оформлення земельної ділянки в оренду (суборенду) або спільне користування мало бути здійснене до 31.12.2019 року, однак у встановлений строк цього зроблено не було, унаслідок чого товариство несе збитки, пов`язані зі зберіганням обладнання. Посилаючись на умови співпраці щодо відповідальності за порушення зобов`язань, товариство заявило вимогу про сплату штрафних санкцій у розмірі 100000 грн за січень 2020 року за прострочення оформлення права користування земельною ділянкою. (а.с. 5)

ТОВ «Форвайл» 26 березня 2019 року уклала контракт №LT2402-19 з ЗАТ «UAB «VEO ENERGIJA» щодо поставки сонячних панелей у кількості 780 шт. на загальну суму 126828 доларів США, що підтверджується додатком до контракту №LT2402-19 від 26.03.2019 року. (а.с. 9-17)

Рішенням № 4 Загальних зборів учасників ПП «ТКТ-Сервіс групп» від 03 березня2020 року ОСОБА_1 прийняли до складу учасників та внесли до статутного фонду підприємства нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0272, загальною площею 0,848 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:0214, загальною площею 0,9269 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 121)

Відповідно до акту приймання-передачі від 03 березня 2020 року ОСОБА_1 передала, а директор ПП «ТКТ-Сервіс групп» прийняв земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0272, загальною площею 0,848 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та :01:001:0214, загальною площею 0,9269 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 122)

Відповідно до витягу з ЄРДР №0001350 від 27.03.2020 року за заявою ОСОБА_4 було розпочате кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, в якому було накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0272 та :01:001:0214. (а.с. 110-115, 123)

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 22 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що для застосування ст. 1166 ЦК України до предмета доказування у такій категорії справ, суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме: якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина особи до якої подано позов.

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2018 року у справі №915/1015/16 зазначив, що у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає у тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, тобто встановлення факту неправомірних дій саме відповідачем, яким було завдано майнових збитків позивачу, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. Тобто саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №279/1808/22 виклав правовий висновок та зазначив, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачка обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що внаслідок звернення відповідачки до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки та вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ці земельні ділянки вона була позбавлена можливості передати їх у користування ТОВ «Форвайл», у зв`язку з чим до неї були застосовані штрафні санкції. Однак наведені доводи не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду.

Так, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів існування між нею та ТОВ «Форвайл» договірних зобов`язань, які б передбачали обов`язок передати саме спірні земельні ділянки у визначений строк та встановлювали відповідальність у вигляді штрафних санкцій у заявленому розмірі. Посилання на усні домовленості не можуть бути визнані достатнім доказом існування цивільно-правового зобов`язання такого змісту та обсягу, з урахуванням характеру правовідносин і суб`єктного складу.

Долучена до матеріалів справи претензія ТОВ «Форвайл» має односторонній характер та містить лише виклад позиції товариства щодо наявності домовленостей і нарахування штрафу. Зміст цієї претензії не підтверджує факту укладення між сторонами належного договору, не містить істотних умов зобов`язання, не визначає конкретний об`єкт користування земельних ділянок з кадастровими номерами, що є предметом спору у даній справі, та не доводить виникнення у позивачки безумовного обов`язку передати саме ці земельні ділянки.

Наданий контракт між ТОВ «Форвайл» та іноземним постачальником сонячних панелей підтверджує лише факт придбання товариством обладнання у кількості 780 одиниць, однак сам по собі не доводить, що таке обладнання призначалося для розміщення саме на земельних ділянках позивачки, а також не підтверджує наявності договірного зв`язку між позивачкою та постачальником або виникнення у позивачки відповідних обов`язків перед ТОВ «Форвайл».

Крім того, судом встановлено невідповідність у часовій послідовності подій. Право власності на спірні земельні ділянки позивачка набула 23.12.2019 року, тоді як згідно до тексту претензії ТОВ «Форвайл» строк оформлення права користування земельною ділянкою було визначено до 31.12.2019 року. Отже, на момент виникнення у позивачки права власності до закінчення визначеного строку залишалося лише декілька днів. При цьому заходи забезпечення позову у вигляді арешту були застосовані судом лише 22.01.2020 року, тобто вже після спливу строку, зазначеного у претензії. За таких обставин відсутній причинний зв`язок між накладенням арешту та неможливістю виконання зобов`язання у визначений строк.

Твердження позивачки про безпідставність арешту також не підтверджені належними доказами. Як встановлено судом, арешт було накладено ухвалою суду в межах іншої цивільної справи як захід забезпечення позову. Сам по собі факт подання особою позову до суду та заяви про забезпечення позову є реалізацією гарантованого законом права на судовий захист і не свідчить про протиправність поведінки відповідачки. Доказів зловживання відповідачкою процесуальними правами або подання завідомо безпідставного позову матеріали справи не містять.

Щодо розміру заявленої шкоди суд зазначає, що обов`язок доказування факту та розміру збитків покладається на позивача. Разом з тим у матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки збитків, первинні бухгалтерські документи, платіжні інструкції, банківські підтвердження або інші належні докази, які б свідчили про фактичну сплату позивачкою на користь ТОВ «Форвайл» штрафних санкцій чи відшкодування збитків. Наявна в матеріалах справи претензія містить вимогу лише про сплату 100000 грн за один місяць січень 2020 року. Доказів пред`явлення вимог за інші періоди або документально підтвердженого нарахування штрафу за наступні місяці суду не надано.

Відповідно до статей 7680 ЦПК України доказами є дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи; вони мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності. Згідно з принципом змагальності сторін (статті 12, 81 ЦПК України) саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами факту заподіяння їй шкоди, її дійсного розміру, неправомірності дій чи бездіяльності відповідачки, наявності прямого причинного зв`язку між поведінкою відповідачки та заявленими збитками, а також її вини. Не встановлення зазначених обставин у їх сукупності виключає виникнення у відповідачки обов`язку з відшкодування шкоди, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.04.2020 року підлягають скасуванню, однак заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 158, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди.

Скасувати арешт, застосований ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.04.2020 року на земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер :02:002:0565, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Суддя Л.О. Пендюра