Справа №:711/7683/25
Провадження №: 4-с/755/187/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Завгороднього А.М., звернулася до суду із скаргою на дії/бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якій просить визнати бездіяльність посадових осіб Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в межах предмету скарги, неправомірною і зобов`язати скасувати арешт усього майна (коштів) ОСОБА_1 та заборону його відчуження, які було накладено постановою державного виконавця Соснівського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Білецької О.М. від 30 березня 2016 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 від 08 грудня 2014 року, а також стягнути з Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 15 000,00 грн

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що на примусовому виконанні у Соснівському відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебував виконавчий лист від 31 січня 2014 року № 6/755/416/14, виконавче провадження № НОМЕР_4 від 08 грудня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 4 635,39 грн. На майно ОСОБА_1 накладено обтяження на підставі постанови державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленької О.М. від 30 березня

2016 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № НОМЕР_4. Водночас, постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції

Біленької О.М. від 26 квітня 2016 року виконавче провадження № НОМЕР_4 закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження». Після вказаної дати виконавчий лист ПАТ «Дельта Банк» для примусового виконання не пред`являвся.

У зв`язку із укладенням шлюбу 20 листопада 2015 року прізвище ОСОБА_1 змінено на « ОСОБА_1 ». Поряд з цим, за офіційною інформацією Національного Банку України, ПАТ «Дельта Банк» перебуває у процесі ліквідації, який було розпочато 08 жовтня 2015 року. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, заміна стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 не здійснювалася. У даних Автоматизованої системи виконавчого провадження інформація про виконавче провадження № НОМЕР_4 також відсутня. Матеріали виконавчих проваджень за період з 2011 по 2019 рік знищено у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством терміну зберігання, у зв`язку із чим відсутня можливість отримати більш детальну інформацію про виконавче провадження № НОМЕР_4. Інформацію про факт порушення її прав ОСОБА_1 отримала з листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ). Наявність обтяжень позбавляє її можливості реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власним майном (коштами).

Законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту з майна у виконавчому провадженні, яке закінчене, а матеріали знищено за терміном зберігання. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно (кошти) боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на викладене вимоги скарги просив задовольнити.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08 вересня 2025 року скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків.

02 жовтня 2025 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Завгородній А.М., подав заяву про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 жовтня 2025 року скаргу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року відкрито провадження за скаргою, призначено судове засідання з розгляду даної скарги на 17 грудня 2025 року 10 год. 30 хв.

17 грудня 2025 року (зареєстровано 22 грудня 2025 року, вхід. № 77640) до суду від представника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Анісімова О.О. надійшли додаткові пояснення у справі. Скаргу просили залишити без задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) відносно боржника ОСОБА_1 перебували такі виконавчі провадження:

1)ВП № НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі

4 635,03 грн (закінчено 30 травня 2014 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби));

2)ВП № НОМЕР_6 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі

4 635,39 грн (закінчено 28 серпня 2014 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби));

3)ВП № НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі

4635,39 грн (закінчено 26 квітня 2016 року на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

При цьому 30 березня 2016 року у межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ Біленькою О.М. було винесено постанову про арешт всього нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Отже станом на 15 серпня 2025 року боргові зобов`язання перед банком скаржником виконані не були, а сума до сплати (разом з виконавчим збором та мінімальними витратами на проведення виконавчих дій) становила 6 783,03 грн.

З огляду на положення частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року, на момент направлення виконавчих документів за належністю до інших органів ДВС у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_5, НОМЕР_6 та НОМЕР_4 на підставах, зазначених державними виконавцями у вищевказаних постановах, зняття арешту не передбачено, а тому в державних виконавців були відсутні підстави для зняття будь-яких арештів, якщо такі було накладено.

Державним виконавцем не було порушено основні засади виконавчого провадження встановлені статтею 2 Закону № 1404-VІІІ, а вищезазначена постанова від 30 березня 2016 року прийнята з дотримання вимог законодавства. Доказів того, що існують інші підстави для скасування постанови про арешт коштів боржника скаржником не надано. До того ж з моменту прийняття зазначена вище постанова скаржником не оскаржувалась. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, прийнята відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, та містить всі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 7 розділу І Інструкції № 512/5.

Постанови державних виконавців про арешт майна (коштів) боржника виносяться для забезпечення реального виконання рішення суду. Скаржником не надано належних доказів та не наведено достатніх обґрунтувань стосовно того, що зазначені вище постанови є неправомірними.

Згідно із вимогами частини першої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VІІ визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

На даний час в Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутня жодна з перелічених вище підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника або його частини.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили, саме на боржнику (скаржнику) лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати боргу може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на нерухоме майно боржника (скаржника).

Також представником Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладено заперечення щодо заявленого ОСОБА_1 розміру судових витрат. Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн є значно завищеною, оскільки підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені скаржником як витрати на правову допомогу, а витрати на правову допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності щодо предмета оскарження. При цьому, представник скаржника подав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, отже не приймає участь у засіданні. Більш того, покладення на органи ДВС витрат на професійну правничу допомогу є надмірним в умовах сьогодення: скорочення фінансування державних органів, органів державної влади, зокрема, і органів державної виконавчої служби; утримання відділу ДВС за рахунок Державного бюджету України тощо.

З огляду на викладене у задоволенні вимог скарги просили відмовити.

17 грудня 2025 року у судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Завгородній А.М., подав заяву про розгляд справи без участі.

Заінтересована особа - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили.

Заінтересована особа - ПТА «Дельта Банк» свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, правом на подання письмових пояснень не скористалися.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

З матеріалів скарги встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/1365/14-ц, провадження № 6/755/416/14, за заявою ПАТ «Дельта Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2014 року по справі

№ 755/1365/14-ц, провадження № 6/755/416/14, заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду задоволено, вирішено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Дельта Банк» 4 262,06 грн заборгованості та 143,93 грн витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. Також вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в сумі 229,40 грн.

З листа Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року, вих. № 5/1340/2025 встановлено, що матеріали цивільної справи № 755/1365/14-ц знищені за закінченням терміну зберігання.

Згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_7, № НОМЕР_4,

№ НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва (помилково зазначено - Придніпровського районного суду міста Черкас) № 6/755/416/14 від 31 січня

2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі 4 635,39 грн. Станом на 15 серпня 2025 року сума до сплати боргів, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій становить 6 783,03 грн, про що зазначено у листі Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 15 серпня 2025 року, вих. № 119739/26.20-47.

З інформації про виконавче провадження № НОМЕР_4 від 13 серпня 2025 року встановлено, що

08 грудня 2014 року державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленькою О.М. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Також в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва (помилково зазначено - Придніпровського районного суду міста Черкас) від 31 січня 2014 року № 6/755/416/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі 4 635,39 грн, державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленькою О.М. 15 грудня 2014 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 463,54 грн (стан виконавчої дії - актуальна), а також 11 березня 2016 року - постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 80,00 грн (стан виконавчої дії - скасована).

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленькою О.М. також винесено постанову від 30 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

26 квітня 2016 року державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленькою О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавцем встановлено, що згідно отриманих довідок за боржником автотранспортні засоби, сільськогосподарська техніка не зареєстровані. Згідно довідок ДПІ та УПФУ інформація про отримання боржником пенсії та інших доходів відсутня. З метою забезпечення виконання рішення державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ накладено арешт на все майно боржника. Заходи державного виконавця щодо розшуку іншого ліквідного майна боржника виявились безрезультативними. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника, за ОСОБА_1 зареєстровано частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

свідоцтва про шлюб від 20 листопада 2015 року серії НОМЕР_2 , виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції встановлено, що 20 листопада 2015 року зареєстровано шлюб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 20 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 998. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

До матеріалів справи також долучено копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Кіровським РВ у місті Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області

10 грудня 2015 року, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копію картки платника податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , виданої 21 грудня 2015 року.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 23 вересня 2011 року № 2-86/2011 були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

Станом на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 31 січня 2014 року № 6/755/416/14, накладення арешту на майно боржника, закінчення виконавчого провадження були чинними норми Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року (далі - Закон від 21 квітня 1999 року

№ 606-XIV).

Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, були врегульовані саме Законом від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Водночас, станом на дату звернення ОСОБА_1 зі скаргою є чинними норми Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі - Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII)

Статтею 1 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті (пункт

1 частини другої статті 17 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Згідно зі статтею 11 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (частина 2 статті 11 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV

Частиною першою статті 30 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 49 Закону від 21 квітня

1999 року № 606-XIV. Так виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (пункт 10 частини першої статті 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Статтею 50 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачено наслідки завершення виконавчого провадження.

Зокрема, частиною першою статті 50 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV встановлено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби.

Не містить таких підстав для зняття арешту й Закон України «Про виконавче провадження»

№ 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Подібні висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11, постанові Верховного суду від 12 листопада 2025 року по справі № 2-976-08.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії органу державної виконавчої служби та скасувати арешт з всього рухомого та нерухомого майна, що належать їй, який було накладено постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Біленькою О.М. від 30 березня 2016 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

Під час розгляду справи судом встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва (помилково зазначено - Придніпровського районного суду міста Черкас) від 31 січня 2014 року № 6/755/416/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі 4 635,39 грн, закінчено 26 квітня 2016 року на підставі пункту

10 частини першої статті 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, тобто у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Суд наголошує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» як у попередній, так і в новій редакціях пов`язують зняття арешту із завершенням (закінченням) виконавчого провадження.

Наведені обставини, а саме закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, не зобов`язували державного виконавця знімати арешт, накладений на майно боржника в межах такого виконавчого провадження.

Доказів завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва (помилково зазначено - Придніпровського районного суду міста Черкас) від 31 січня 2014 року № 6/755/416/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в сумі 4 635,39 грн, на іншій підставі, яка б наділяла державного виконавця обов`язком зняти арешт з майна боржника, суду не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 судового рішення.

Отже, правові підстави для зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні у зв`язку із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 норми Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05 жовтня 2016 року, відсутні.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ПАТ «Дельта Банк», не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», статтями 259-260, 353, 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 січня 2026 року, після виходу головуючого судді

Хромової О.О. із щорічної відпустки.

Суддя О.О. Хромова