Справа № 368/1562/25
Рішення

Іменем України

"28" листопада 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.09.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду;

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був укладений 21 серпня 1999 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про що зроблено запис за № 58;

3. Після розірвання шлюбу Відповідачу залишити прізвище « ОСОБА_3 »;

4. Судові повістки направляти Позивачу за номером телефону НОМЕР_1 .

Свої позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви, позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права:

- 21 серпня 1999 року між ним, - ОСОБА_1 (далі Позивач), та ОСОБА_2 (далі Відповідач), - було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про одруження, та зроблено запис за № 58.

Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. За даних обставин сумісне життя і збереження сімї є неможливими.

Проте, спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку статті 106 СК України - вони не досягнули, а також у подружжя є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 п. 3 Постанови пленуму ВС України від за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106. 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Розірвання шлюбу судом відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.

Подружнє життя між ним та дружиною не склалося, оскільки як з`ясувалося, характери у подружжя є зовсім різними, мої погляди та погляди Відповідача на подружнє життя не співпадають.

Враховуючи вищезазначені обставини, - їхнє спільне проживання є не можливим, шлюбні відносини між ними фактично припинені, і шлюб носить суто формальний характер.

Спільний бюджет та спільне господарство вони з Відповідачем не ведуть. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини він не вбачає.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 12.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між ним та Відповідачем є неможливим, оскільки він не буде проживати однією сім`єю з нею.

Подальше спільне життя з Відповідачем і збереження нашого з ним шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору їхніх подальших шлюбних стосунків.

Отже, - збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, - є неможливим, і у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку для примирення, шлюб все одно не буде збережено.

Примирення між Позивачем та Відповідачем не можливе, тому він, як Позивач заперечує щодо надання строку для примирення і наполягає на розірванні шлюбу.

Сімейні правовідносини, регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

У відповідності з п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

На сьогодні, сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, і її не існує, збереження сім`ї за таких обставин є неможливим, і подальше спільне життя подружжя та збереження їхнього шлюбу не відповідає взаємним інтересам сторін.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України - він, як Позивач, має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

У відповідності із п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На момент звернення з даним позовом до суду Відповідачка не вагітна.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви справляється судовий збір.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 105, 110 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

30.10.2024 року автоматизованою системою документообігу Кагарлицького районного суду Київської області на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1726/24, провадження № 2/368/831/24.

06.10.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла довідка, яка видана 23.09.2025 року Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якій вказано, що ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - відповідачка по справі, - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

13.10.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 год. 00 хв. 28.11.2025 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 28.11.2025 року, позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, судові витрати просить залишити за ним, - не стягуючи їх з відповідачки на його користь.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 28.11.2025 року, відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить позов задовольнити, процесуальні наслідки визнання позову їй зрозумілі, категорично заперечує проти надання їй терміну на примирення.

Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - « ОСОБА_3 ».

Фактичне визнання позову відповідачкою ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки, яка видана 23.09.2025 року Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, - ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - відповідачка по справі, - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується тієї обставини, що м. Кагарлик Київської області наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - м. Кагарлик, - відноситься до Обухівського району Київської області.

Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як м. Кагарлик Київської області, - до адміністративно - територіальної реформи, - був адміністративним центром Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.

Відповідно, враховуючи предмет спору (розірвання шлюбу), враховуючи ту обставину, що у подружжя немає неповнолітніх дітей, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача - фізичної особи, та враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце правила загальної підсудності, - підсудність за місцем проживання та реєстрації фізичної особи - відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні:

- Позивачем по справі є фізична особа - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 23 травня 1995 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєсстрований за адресою: АДРЕСА_2 );

Відповідачем по даній справі є фізична особа - ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 8 березня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин:

- 21 серпня 1999 року позивач ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_5 , - відповідачкою по даній справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 , яке видане 21 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Кагарлик Київської області, громадянка України, - одружилися 21.08.1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 21 серпня 1999 року зроблено відповідний актовий запис за № 58.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_3 .

Дружини - ОСОБА_3 .

Станом на час розірвання шлюбу, - неповнолітніх дітей, - сторони - не мають, відомостей про вагітність відповідачки, - в матеріалах справи, - немає, майнового спору між сторонами з матеріалів справи, - не вбачається.

Обгрунтування задоволення позову в частині розірвання шлюбу:

- Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, - позивачка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_8 , хоча і проживаючть на одній житловій площі, - не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 2 - ох років, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами на протязі тривалого часу (роками) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Позивачка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_9 , - практично не спілкуються між собою, відповідно, - спільного сімейного життя не мають, відповідно, - спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодичне спілкування обумовлено лише наявністю в них спільної неповнолітньої дитини.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору щодо проживання неповнолітньої дитини у сторін немає, - вона залишається проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, - позивач ОСОБА_1 , - категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше 6 - ти місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам.

Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , - то вона в своїй письмовій заяві - клопотанні, яку надіслала на адресу суду, - також категорично наполягає на розірванні шлюбу, незважаючи на можливість надання терміну на примирення, - вона категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з позивачем ОСОБА_1 , - та категорично наполягає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше 6 - ти місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам.

Враховуючи категоричну позицію як позивача, так і позицію відповідачки, які висловлені сторонами в письмових заявах, направлених на адресу суду, та які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, - суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так має місце і пряма згода відповідачки ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, яка висловлена нею в письмовій заяві, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки з причин, які вказані судом вище.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 6 - ти місяців, - відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 6 - ти місяців, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 6 - ти місяців), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, - між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та, як вважає суд, - дані негативні відносини з часом, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, - їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 6 - ти місяців, - не проживають як чоловік та жінка, у позивача ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , що є обопільним, в зв`язку з чим, - сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, в зв`язку з чим, - в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, а тому сторони на даний час фактично є чужими людьми, які фактично нічим не пов`язані, окрім факту реєстрації шлюбу та наявності спільної повнолітньої дитини, проте, - суд зазначає, що інтереси повнолітніх дітей сторін в справах даної категорії - до уваги - не беруться.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в прямій позиції відповідачки в її письмовій заяві - клопотанні, яку вона подала через канцелярію суду, в якій вона категорично наполягає на задоволенні позову, та, відповідно, - на розірванні даного шлюбу, та категорично заперечує проти надання терміну на примирення, - що зводить нанівець намагання суду примирити сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 6 - ти місяців, спорів майнового спору між сторонами - з матеріалів справи - не вбачається, неповнолітньої дитини чи дітей, - сторони вже - не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати відповідачка (так як саме вона змінила своє прізвище внаслідок укладання шлюбу з позивачем) після розірвання шлюбу, то суд зазначає, що внаслідок реєстрації шлюбу, який розривається даним рішенням, відповідачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_3 », та після розірвання шлюбу відповідачка бажає залишити собі прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, а тому суд приходить до висновку щодо задоволення письмового клопотання відповідачки щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації даного шлюбу, що розривається в судовому порядку, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки, - ОСОБА_2 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення відповідачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації даного шлюбу, що розривається судом, - « ОСОБА_3 », причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка позивача ОСОБА_1 , - судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому Законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивача ОСОБА_1 , в якій він просить суд не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, - позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачем;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб, на думку суду, - має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, та, зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами не можливе, а тому, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам як позивача так і інтересам відповідачки, а тому, - має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області між:

- ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 23 травня 1995 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєсстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), та, -

- ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою місто Кагарлик Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 8 березня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), -

- свідоцтво про одруження серії НОМЕР_6 , яке видане 21 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 58, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області 09 жовтня 1999 року, - розірвати.

Після вступу даного рішення в законну силу ОСОБА_11 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці місто Кагарлик Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 8 березня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), -

- залишити прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації даного шлюбу, що розривається в судовому порядку, - « ОСОБА_3 ».

Встановити порядок виконання даного рішення в частині розірвання шлюбу, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.