ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/148/25
провадження № 2/753/1653/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 червня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Котенко Р. В.,

за участю секретаря судового засідання Троцковець К. В.,

представника позивача Більдюкевич Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила: позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дитини.

Позов обґрунтовано тим, що до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) надійшов лист комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 09.07.2024 з повідомленням, що у лікарні перебуває малолітня дитина - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у комунальному некомерційному підприємстві «Київський медичний центр Академія здоров`я людини» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Матір дитини, ОСОБА_5 , має шкідливі звички і її асоціальна поведінка не дозволила віддати їй дитину. За результатами виїздів Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб (далі - Центр) за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів матері відповідачки ОСОБА_6 , яка також проживає за вказаною адресою, було встановлено, що ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби та алкогольні напої, перебуває на замісній терапії, не працює, періодично вчиняє крадіжки, додому приходить лише переночувати, при цьому постійно вчиняє сварки. Крім того, ОСОБА_2 має ще одного малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким опікується мати відповідачки ОСОБА_6 та баба відповідачки ОСОБА_8 . Життям дітей та їх розвитком ОСОБА_2 не цікавиться взагалі, вихованням старшого сина ОСОБА_7 не займається, ОСОБА_1 не відвідувала у медичному закладі, де він перебував, жодного разу. За невиконання батьківських обов`язків відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Також, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Наразі на підставі розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.З огляду на вказане, представник позивача зазначає, що відповідачка не усвідомлює відповідальності щодо виконання своїх батьківських обов`язків, не допомагає дитині матеріально. Відтак, виходячи з інтересів дитини, позивач позов просив задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 13 травня 2025 року.

13 травня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Судове засідання було відкладене до 03 червня 2025 року з метою повторного виклику відповідача.

03 червня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідачу судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася. Направлена відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За наведених обставин суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача.

Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, дитину вимушено було залишено у медичному закладі після її народження через аморальний спосіб життя відповідачки, зокрема, вживання нею наркотичних засобів. Відомості про батька дитини були записані до актового запису про народження зі слів матері. Працівники Служби неодноразово виїжджали за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки з метою з`ясування умов її життя та вирішення подальшої долі дитини, проте жодного разу відповідачка не була присутня за місцем свого проживання. Службі вдалося поспілкуватись з матір`ю та бабою відповідачки, які повідомили, що остання ніде на працює, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь та наркотичні засоби. Також, повідомили, що у відповідачки є старший син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яким опікується матір відповідачки. Дітьми відповідачка не цікавиться, їх вихованням та утриманням не займається. Молодшого сина ОСОБА_1 жодного разу не відвідала у закладі, де він перебуває. До Служби з проханням надати дозвіл на побачення з дитиною відповідачка не зверталась. Представник позивача зазначила, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки хлопчик матиме у майбутньому шанс бути усиновленим та зростати у люблячій сім`ї.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є матір`ю відповідачки. Зазначила, що ОСОБА_2 почала вживати наркотики у 17 років. Свідок підтвердила, що на двох фотографіях, що містяться у матеріалах справи, зображена її донька ОСОБА_2 , яка знаходиться у стані наркотичного сп`яніння. Зазначила, що її донька неодноразово проходила лікування від наркотичної залежності, нещодавно також була у реабілітаційному центрі, проте вживати наркотики не перестала, перебуває на замісній терапії. Зазначила, що коли ОСОБА_2 була вагітною, вона також вживала наркотики. Тому коли ОСОБА_2 народила ОСОБА_1 і повернулась додому без дитини, вона спочатку подумала, що дитину залишили у лікарні на детоксикацію. ОСОБА_2 казала їй, що їздить до ОСОБА_1 у лікарню, проте чи є це дійсністю свідок підтвердити не може. Також, свідок повідомила, що самостійно виховує старшого сина відповідачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2. З огляду на своє матеріальне становище, вона не в змозі взяти під опіку ще й ОСОБА_1 . Свідок підтвердила, що її донька веде аморальний спосіб життя, не працює, займається крадіжками, тож свідок вважає, що поведінка відповідачки не зміниться на краще. Враховуючи, що відповідачка тривалий час не цікавиться долею своїх дітей, не займається їх вихованням, позбавлення відповідачки батьківських прав щодо ОСОБА_1 є доцільним.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 06 вересня 2024 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис відомостей про батька дитини проведений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Листами КНП «КМДКЛ № 1» від 09.07.2024 № 061/35-789 та Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.08.2024 № 10413-3023 Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністраціїповідомлено, що у КНП «КМДКЛ № 1» перебуває новонароджена дитина, народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та залишена у пологовому будинку. Асоціальна поведінка та шкідливі звички останньої не дозволяють віддати їй дитину. Дитину ніхто не відвідує.

Обставини, щодо залишення дитини 25.04.2024 року народження, народженої ОСОБА_2 у закладі охорони здоров`я, підтверджується також Актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 22.08.2024.

Листами від 31 липня 2024 року № 101/47-1045 та від 12 вересня 2024 року № 101/47-1182 Дарницький районний в місті Києві Центр соціальних служб повідомляв Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про виїзди за місцем проживання ОСОБА_2 , яка була за відомою адресою її проживання відсутня. У той же час, працівники Центру поспілкувались з матр`ю відповідачки, яка надала відомості, що ОСОБА_2 ніде не працює, додому приходить тільки переночувати, займається крадіжками, вживає наркотичні засоби, матеріально не утримує та не займається вихованням сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сина ОСОБА_1 , який після народження перебував у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_2 не відвідувала. Працівниками Центру був складений акт оцінки потреб сім`ї та зроблений висновок, що ОСОБА_2 не усвідомлює відповідальності щодо виконання своїх батьківських обов`язків. Для ОСОБА_2 було залишено запрошення до Центру, проте вона не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідає.

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 03 вересня 2024 року № 175 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на первинний облік як дитину, покинуту у пологовому будинку.

Наказом Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей від 30.08.2024 № 97 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився без батьківського піклування, зараховано до відділення тимчасового перебування ІНФОРМАЦІЯ_3 дітей та сімей на повне державне забезпечення з 30.08.2024.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 дітей та сімей від 02.10.2024 № 069018-401 дитина перебуває у вказаному закладі та за період з 30.08.2024 по день складання вказаного листа ОСОБА_1 ніхто не відвідував та ніхто не цікавився його здоров`ям.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 19 вересня 2024 року № 674 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Заявою від 28.08.2024 баба ОСОБА_1 - ОСОБА_6 повідомила Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, що вона не має наміру брати ОСОБА_1 під опіку через відсутність можливостей, оскільки вже виховує старшу дитину ОСОБА_2 .

На підставі довідки ТОВ «Український центр реабілітації» від 07.04.2025, листків призначень хворій ОСОБА_2 , виданих вказаною установою, судом встановлено, що ОСОБА_2 є наркозалежною особою, якій діагностовано психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів. В якості лікування було призначено препарат «Метадон».

Доводи представника позивача, що відповідачка притягалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також крадіжки підтверджуються постановами Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2024 у справі № 753/18807/24, від 13.12.2024 у справі № 753/23295/24, від 25.12.2024 у справі № 753/23964/24, від 17.01.2025 у справі № 753/23965/24, від 31.01.2025 № 23966/24.

Крім того, згідно з інформацією, наданою Солом`янським районним судом м. Києва листом від 10.10.2024 № 760/25413/23/58290/2024, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0003247 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2024, який набрав законної сили 27.01.2025, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 23 квітня 2025 року № 101-3836, у зв`язку із ухиленням відповідачкою від виконання батьківських обов`язків, не забезпеченням нею достатнього життєвого рівня сина ОСОБА_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, зазначила, що мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після народження не забрала дитину із закладу охорони здоров`я, після чого не виявляла щодо неї батьківського піклування, станом здоров`я сина не цікавилась, матеріально його не утримувала. Крім того, ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, вживаючи наркотичними засобами, неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків та крадіжки, притягалась до кримінальної відповідальності, що виключає можливість зростання та розвиток дитини у сприятливих умовах.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, судом встановлено, що дитина не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку.

З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дитини та її інтереси, суд дійшов висновку, що відповідач не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини, більше року не виявляє щодо неї батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині.

При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини з метою забезпечення її належного виховання, розвитку у сприятливому середовищі, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідачки батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору відповідачки.

Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідач є особою працездатного віку. Хоча й має старшого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте свого обов`язку щодо його утримання не виконує, ОСОБА_7 утримує його баба ОСОБА_6 . Інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.

Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачки та враховуючи те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини, підлягають задоволенню.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 07 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн з кожного.

З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 2, 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 284, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представника органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Роз`яснити відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 14, ідентифікаційний код в .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 12.11.2025.

Суддя Р. В. Котенко