Справа № 135/1876/25
Провадження № 2/135/890/25
31.12.2025 м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижині в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача.
ТОВ «Деал фінанс груп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року у розмірі 5 455 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № ДП 0013745, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавцем на умовах платності, строковості та зворотності, перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2 500 грн 00 коп.
ОСОБА_1 свого обов`язку із повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.
14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року. За таких обставин ТОВ «Деал фінанс груп» наділено правом вимоги до відповідачки за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року.
Оскільки ОСОБА_1 не погасила заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «Деал фінанс груп» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 5 455грн 00 коп., з яких: 2 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 205 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками та 750 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. Також позивач просив стягнути з відповідачки 2 422 грн 40 коп. судового збору та 4 500 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідачка ОСОБА_1 відзиву на позов не подавала.
ІІ. Процесуальні дії у справі
22 грудня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці було запропоновано подати відзив на позовну заяву.
Представник позивача - Ткаченко Ю.О. подала заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суд про зміну своєї адреси. Водночас вона була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на її зареєстровану адресу проживання.
Поштове відправлення не було вручено відповідачці, оскільки, згідно з рекомендованим повідомленням, воно не було отримане під час доставки.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника.
Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи.
Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи та надання їй можливості реалізувати своє право на захист.
IІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280-281 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
18 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № ДП 0013745. Сторони погодили: суму кредиту - 2 500 грн 00 коп. (п. 1. Договору); строк кредитування - 98 днів (п. 3. Договору); розмір комісії - 750 грн 00 коп. (п. 10. Договору); процентну ставку - 0,9 % (п. 5. Договору). Пунктом 4. Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (а.с. 11-14).
Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року, загальна вартість кредиту становить 4 813 грн 52 коп., з них: 2 500 грн 00 коп. - сума кредиту, 1 563 грн 52 коп. - проценти за користування кредитом та 750 грн 00 коп. - комісія за надання кредиту. Дата видачі кредиту - 18.04.2025. Дата платежу - 24.07.2025. Кількість днів - 98 (а. с. 21).
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором, відповідачка ОСОБА_1 , з якою укладено договір № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року, ідентифікована ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз». Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «fv8F133P», що був надісланий на вказаний відповідачкою номер телефону - НОМЕР_2 . Час відправлення ідентифікатора позичальнику 18.04.2025 (а.с. 22).
Кредитний договір № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідачки «fv8F133P», що є підписом відповідачки.
Відповідно до інформації, яка надана за вих. № 1012-1104 від 10.12.2025 ТОВ «ПрофітГід», кредитні кошти в сумі 2 500 грн 00 коп. відправлені відповідачці за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) (а.с. 22 зворотна сторона).
Відповідно до договору № ПГ від 19.03.2024, ТОВ «ПрофітГід» надає ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» посередницькі послуги з перерахування коштів, використовуючи систему Platon.
14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» передало (відступило) ТОВ «Деал фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог (а.с. 25 зворотна сторона - 32).
Відповідно до копії реєстру прав вимоги до договору факторингу № 14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, ТОВ «Деал фінанс груп» набуло права вимоги до відповідачки за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року на загальну суму 5 455грн 00 коп., з яких: 2 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 205 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками та 750 грн 00 коп. - заборгованість за комісією (а.с. 33-34).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року, наданого ТОВ «Деал фінанс груп», станом на 12 грудня 2025 року загальна заборгованість відповідачки становить 5 455грн 00 коп., з яких: 2 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 205 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками та 750 грн 00 коп. - заборгованість за комісією (а. с. 5-6).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором позики. На момент розгляду справи відповідачка не надала суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надала доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
ІV. Оцінка Суду
Укладення електронного договору про споживчий кредит
Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) - за письмовою згодою сторін.
Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Суд встановив, що 18 квітня 2025 року відповідачка у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» добровільно та усвідомлено подала заявку на отримання кредиту. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідачки на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» надіслало відповідачці одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачкою цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту - згоди на укладення Договору про споживчий кредит № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року в електронній формі. Отже, між відповідачкою та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування).
Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідачка отримала проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомилася з його умовами та Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідачка мала можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість її волевиявлення.
Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови та укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕПОІ неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Приписами статті 204 ЦК України встановлено, що існує презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. Якщо відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах?.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» було належним чином укладено договір про споживчий кредит № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачці були перераховані кредитні кошти (сума 2?500 грн 00 коп.) на вказаний нею банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідачка отримала обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язана повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за договором надав копію договору факторингу № 14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та ТОВ «Деал фінанс груп», а також копію Реєстру прав вимоги до вказаного Договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідачки від ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» до ТОВ «Деал фінанс груп».
За таких обставин ТОВ «Деал фінанс груп» набуло статус нового кредитора за договором позики за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року до відповідачки ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Звертаючись із позовом, ТОВ «Деал фінанс груп» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року у розмірі 5 455грн 00 коп., з яких: 2 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 205 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками та 750 грн 00 коп. - заборгованість за комісією.
Відповідачкою фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 2 500 грн 00 коп. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» матеріали справи не містять.
Вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору. Нарахування відсотків, які передбачені статтею 625 ЦК України, на прострочений кредит не здійснювалось.
Відповідачкою не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності.
Встановлення банком комісії в розмірі 750 грн 00 коп. у кредитному договорі № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Вказаний висновок суду корелюється з правовими позиціями, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.
Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 35-41).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Проаналізувавши кожну складову наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості і розумності, суд керуючись принципами справедливості та пропорційності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення заяви та стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4 500 грн.
Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 16.12.2025 (а.с. 7).
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Деал фінанс груп» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?422 грн 40 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» заборгованість за кредитним договором № ДП 0013745 від 18 квітня 2025 року у розмірі 5 455 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал фінанс груп», місце знаходження: вул. Садова, буд. 31/33, оф. 40/3, м. Ірпінь, Київська область, 08205, ;

- відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повна форма судового рішення виготовлена 05.01.2026.

Суддя