Провадження №4-с/751/52/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хоміч Артема Анатолійовича, на дії/бездіяльність державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Потія Андрія Миколайовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Хоміч А.А. звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просить: визнати бездіяльність державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Потія А.М., яка полягала у не вчиненні дій щодо зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №48640140 після його завершення та відсутності чинного виконавчого провадження, неправомірною; зобов`язати державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Потія А.М. або особу, яка виконує його обов`язки, винести постанову про зняття арешту з усього належного на праві приватної спільної часткової власності майна ОСОБА_1 , у тому числі з 1/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4837970), та забезпечити виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 05.05.2015 року Новозаводським районним судом міста Чернігова було видано виконавчий лист №751/3927/15-ц про стягнення із боржника на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №500944292 від 30.05.2014 року. У подальшому, право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово передавалось, зокрема останнім кредитором, який отримав право вимоги є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягувачем - ТОВ «Вердикт Капітал» було виявлено відсутність (втрату) виконавчих листів, у зв`язку з цим останнє звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, в задоволенні якої ухвалою суду від 13.01.2022 року у справі №751/3927/15-ц було відмовлено. Зазначає, що скаржниця є співвласницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4837970), на яку поряд з іншими співвласниками, було накладено арешт постановами державних виконавців Московського та Київського ВДВС м.Харкова у 2016 році, що підтверджується записами в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав. Отже, зазначений арешт безпосередньо стосується майнових прав скаржниці як законної власниці житла, яке є не лише об`єктом цивільних прав, але й місцем проживання її сім`ї. Зазначає, що згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 20.08.202 року виконавче провадження №48640140 має статус «завершене», жодних нових виконавчих документів, які могли слугувати підставою для повторного відкриття провадження чи продовження дії арешту, не існує. Крім того, правонаступнику первісного кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі його дубліката відмовлено ухвалою суду від 13.01.2022 року. Посилається, що представник скаржника звертався до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна у межах виконавчого провадження №48640140, але станом на день подання даної скарги зазначене клопотання залишилось без будь-якого реагування, відповідь не надходила, арешт не знято, а тому обтяження у вигляді арешту майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Вважає, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ухвалою судді від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

04.12.2025 року від стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшли заперечення на скаргу, в якій зазначає, що з наданих скаржником доказів, причинно-наслідковий зв`язок між виконавчим провадженням №48640140 та виконавчим документом по справі №751/3927/15-ц не простежується. Скаржник може мати не одне зобов`язання перед ПАТ «Альфа-Банк», до того ж закон передбачає різні види виконавчих документів за якимми може проводитися стягнення: виконавчий лист, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса, тощо. Вказує, що жодних доказів того, що виконавче провадження №48640140 було відкрито на підставі виконавчого листа №751/3927/15-ц суду не надано, тобто взагалі невідомо є Новозаводський районний суд міста Чернігова судом, що встановлений законом для даних правовідносин, і чи має він повноваження розглядати дану скаргу подану в порядку розділу VII ЦПК. Вказує, що ТОВ «Вердикт Капітал» також не має доказів, що виконавче провадження №48640140 було відкрито на підставі виконавчого листа по справі №751/3927/15-ц. Просить застосувати наслідки спливу процесуальних строків для звернення з даною скаргою в порядку ст.449 ЦПК. Вказує, орієнтовний розмір судових витрат які ТОВ «Вердикт Капітал» розраховує понести внаслідок даної справи складає 15 000,00 грн.

09.12.205 року від представника скаржника на адресу надійшла відповідь на заперечення на скаргу, в якій зазначає, що аргументація ТОВ «Вердикт Капітал» щодо неможливості зняття арешту ґрунтується на вибірковому цитуванні положень Закону України «Про виконавче провадження» та окремих тез з постанов Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/16652/11. При цьому ігнорується ключова відмінність ситуації, обставини якої викладені у скарзі, та ситуації яка аналізувалася Великою Палатою. В даному випадку йде мова про виконавче провадження яке в системі автоматизованого обліку має статус «завершене», а не тимчасове повернення виконавчого документа стягувачу за його ініціативою або з технічних підстав, за яких у нього зберігається право повторного звернення до виконавчої служби у межах строків давності, яке було предметом розгляду Верховним Судом. Звертає увагу, що арешт на 1/9 частину житлового будинку, який належить скаржниці накладено у 2016 році, виконавче провадження №48640140 має статус «завершене», стягував не має чинного виконавчого документа, судом відмовлено у видачі дубліката та поновленні строків пред`явлення до виконання, а будь-яких нових претензій майнового характеру саме щодо цього майна з боку ТОВ «Вердикт Капітал» не заявлено. Разом з тим арешт продовжує існувати в реєстрах, фактично позбавляючи можливості повноцінно розпоряджатися належним скаржниці майном, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Вважає, що посилання представника ТОВ «Вердикт Капітал» на пропуск строків на подання скарги, передбачених ст.449 ЦПК є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки скаржник діяла добросовісно, послідовно і в межах національного законодавства, намагаючись захистити своє право як шляхом звернення до органу державної виконавчої служби з клопотанням про зняття арешту, так і шляхом подання позову.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Від представника скаржника через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд скарги без його участі та участі скаржника.

Представник Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та представник ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.05.2015 Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документа та видав виконавчий лист №751/3927/15-ц на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 28.01.2015 у справі №4750-6/265/14 Третейського суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 31 366,72 грн заборгованості за кредитним договором №500944292, 400 грн 00 коп витрат по сплаті третейського збору, а також стягнуто судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с.18)

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.10.2021 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал», у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №751/3927/15-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу за кредитним договором.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.01.2022 року у справі №751/3927/15-ц, у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал», заінтересована особа: ОСОБА_2 , про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено повністю.(а.с.19-20)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, НІД 440282308 від 20.08.2025, накладено арешт на 1/9 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; власник ОСОБА_3 ; зареєстровано 15.04.2016 17:28:47 за № 14189534; реєстратором: Потій А.М., Московський відділ ДВС міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області; документ поданий для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та заборона на його відчуження, серії та номер №48640140, виданий 15.04.2016 року, Московським ВДВС міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Потій А.М. (а.с. 14).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 30.03.2004 року, реєстраційний номер №631, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кулієвою Л.Л., є власником 1/9 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної часткової власності, право власності зареєстровано в реєстрі прав власності 07.04.2004 року. (а.с.14)

Згідно довідки за результатами пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, Виконавче провадження №48640140 від 25.08.2015 року, в якому, боржником є ОСОБА_2 , стягувачем - ПАТ «Альфав-Банк», завершено. (а.с.9)

12.05.2025 року скаржник через свого представника звернулась до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження №48640140. (а.с.15-16)

Станом на дату звернення до суду з даною скаргою, відповідь не отримано, арешт на нерухоме майно не знято.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що станом на час розгляду даної скарги, відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_4 , а стягувачем ПАТ «Альфа-банк» чи ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Положеннями ст. 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (ст.18 Закону).

Згідно до абзацу 2 п. 2 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до п. 2 розділу IV Положення виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

В ст. 9 Закону, зазначено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Окрім цього, одним із заходів примусового впливу під час здійснення виконавчого провадження є звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації згідно ч. 1 ст. 48 Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Підстави зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини закріплені в ч. 4 ст. 59 Закону, зокрема: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. б ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа закріплені у ст. 40 Закону. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, Закон містить певний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника саме державним виконавцем.

За таких обставин, оскільки виконавче провадження знищено, в зв`язку з закінченням терміну його зберігання і, ідентифікувати його не виявляється можливим, то підстав для зняття вказаного арешту на підставі ч. 1 ст. 40 та ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону) у державного виконавця на момент виникнення спірних правовідносин не було, тобто відсутні підстави вважати про неправомірність дій або рішень державного виконавця щодо спірного питання.

Разом з тим, спеціальним законом, що визначав на той час умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, який втратив чинність 05.01.2017 на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до ст.1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Верховний Суд, аналізуючи приписи ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у системному зв`язку з нормами національного законодавства, наголошує, що будь-яке обмеження права власності повинно мати законну мету, бути необхідним для досягнення цієї мети та зберігати розумний баланс між інтересами стягувача і боржника. Якщо виконавче провадження завершене, стягував протягом тривалого часу не проявляє жодної ініціативи щодо фактичного стягнення, а поновлення виконавчого документа судом визнано неможливим, арешт перестає бути засобом виконання судового рішення і перетворюється на надмірне, формальне та необґрунтоване втручання в майнову сферу боржника. У таких випадках Верховний Суд прямо визнає, що подальше існування арешту суперечить принципу правової визначеності, не відповідає вимогам пропорційності та порушує право особи на мирне володіння майном, гарантоване як Конституцією України, так і Конвенцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, якщо виконавчий документ не було пред`явлено до виконання протягом року з дати повернення стягувачу, за загальним правилом провадження по такому документу вже не може бути відновлено.

Таким чином, в разі пропуску строку на повторне пред`явлення документу до виконання з боку стягувача настають наслідки закінчення виконавчого провадження.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, судом встановлено, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на майно скаржника має статус «завершене», ідентифікувати його не має можливості, стягувач не має чинного виконавчого документа, ухвалою суду відмовлено у видачі дубліката та поновленні строків пред`явлення до виконання, будь-яких нових претензій майнового характеру саме до спірного майна з боку ТОВ «Вердикт Капітал» не заявлено. Разом тим, з моменту накладення арешту на спірне майно минуло більше 9 років, будь-які виконавчі провадження, боржником в яких є скаржник, відсутні.

Доводи ТОВ «Вердикт Капітал» викладені у запереченнях на скаргу, суд не приймає до уваги, оскільки вони ґрунтуються переважно на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами, на вибірковому тлумачення норм матеріального та процесуального права без урахування реальних фактичних обставин даної справи. Доказів наявності нових вимог майнового характеру до спірного майна скаржника з боку ТОВ «Вердикт Капітал» не надано.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, оскільки, за встановлених обставин, судом не встановлено неправомірності дій з боку державного виконавця. Разом з тим, збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 258, 263-265, 354, 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хоміч Артема Анатолійовича, на дії/бездіяльність державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Потія Андрія Миколайовича, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Зобов`язати Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього належного на праві приватної спільної часткової власності майна ОСОБА_1 , у тому числі з 1/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4837970), та забезпечити виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини ухвали, протягом того ж строку з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали буде складено 15.12.2025 року.

Суддя О. Г. Деркач