П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 761/41211/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/10915/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Пономаренко Н.В. 07 жовтня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати її наймачем квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлого наймача, на нового наймача - ОСОБА_1 , зареєстровану за вказаною адресою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач певний час проживала без реєстрації місця проживання, але 18 жовтня 2017 року зареєструвалася за згодою наймача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 . Факт законної реєстрації у вказаній квартирі підтверджений судовим рішенням у справі №761/29074/19, яким встановлено правомірність її реєстрації у вказаному житловому приміщенні.

Окрім того, сторона позивача посилається на той факт, що постановою суду касаційної інстанції, але вже у справі №761/34006/20, позов Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без задоволення, що свідчить про відсутність підстав для виселення позивача.

Також, в позовній заяві вказано про смерть попереднього наймача ОСОБА_2 в 2018 році, який не мав інших членів сім`ї, крім позивача, тому оформленням і його похованням займалася позивач. Після смерті наймача вказаної квартири позивач зверталась до відповідача із заявою про надання їй ордеру на квартиру для переоформлення особового рахунку та договору найму, однак отримувала відмови, які вважає безпідставними. Зокрема позивачем було отримано лист Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 жовтня 2023 року №109-109/13-1317, в якому їй фактично відмовлено в задоволенні її заяви та зазначено про відсутність правових підстав для зміни договору найму.

В позові позивач, посилаючись на норми ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 18, 61, 64, 103, 65, 62, 63, 106 ЖК України, а також на вимоги ч.2 ст. 824 ЦК України, а також враховуючи встановлені обставини в рішеннях попередніх судів у вищезазначених справах, просила захистити свої порушені житлові права у зв`язку із чим і звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання наймачем та зобов'язання вчинити дії - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 , змінивши померлого наймача на ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій в інших справах встановлено, що ОСОБА_1 з 2017 року зареєстрована та проживала у вказаній квартирі як член сім`ї наймача - ОСОБА_2 , у зв`язку із чим набула право користування житловим приміщенням.

Не погодилася із вказаним рішенням суду Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, представником подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Представник вказує на те, що додатком 10 таблиці 5 Житлове господарство п. 855 будинок АДРЕСА_2 передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. У 2020 році Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення її без надання іншого приміщення.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання за нею права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року по справі № 761/34006/20 позов задоволене частково, а саме усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого приміщення, але в зустрічному позові ОСОБА_1 до ШРДА про визнання права користування відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року залишено без змін. Проте постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена:

Рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 07 листопада 2022 року у справі № 761/34006/20 та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2024 року в частині задоволення позову ШРДА до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого приміщення скасовано, у задоволенні позову ШРДА до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого приміщення відмовлено. У решті вимог вищезазначені судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та не були предметом перегляду.

Отже, ОСОБА_1 не оскаржувалось рішення і частині вирішення її зустрічної позовної заяви по справі №761/34006/20 про визнання за нею права користування спірною квартирою в порядку передбаченому ЦПК України, а тому ОСОБА_1 втратила право користування спірною квартирою, з дня проголошення постанови Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року.

Також в апеляційній скарзі вказується, що фактів або будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 була членом сім'ї наймача ОСОБА_2 не встановлено, як і жодним з попередніх судових рішень. Протягом 2018-2020 було неодноразово здійснено вихід працівників обслуговуючої організації будинку та зафіксовано Актами обстеження спірної квартири, що двері ніхто не відкривав. На сьогодні, доказом того, що ОСОБА_1 протягом трьох років не проживає у спірній квартирі є Акт обстеження від 15 квітня 2025 року затверджений ТОВ «УК «Імпульс-Газ».

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована та знаходиться у комунальній власності територіальної громади місті Києва.

Представник відповідача також зазначає, що дія законодавства у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом.

Реєстрація місця проживання особи у квартирі чи будинку, які не належать цій особі на праві приватної власності, не може бути підставою для набуття права володіння, користування чи розпорядження цими об`єктами нерухомості, не є підставою для вселення чи визнання за особою будь яких інших майнових прав, а лише фактом, підтверджуючим місце реєстрації (знаходження) особи.

Разом з тим, під час розгляду попередніх справ №761/29074/19, № 761/34006/20 щодо права користування позивачем спірною квартирою було чітко встановлено і не спростовано, що ОСОБА_1 належить частка квартири АДРЕСА_3 . Також, чоловіком ОСОБА_1 згідно договору дарування від 15 листопада 2018 року була подарована квартира АДРЕСА_4 доньці позивачки, що є доказом навмисного погіршення умов її проживання.

ОСОБА_1 з 23 листопада 2000 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , де фактично проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не є особою, якій надано право користування житлом на підставі ордеру № 24 від 13 лютого 1998 року та спірне приміщення не є для відповідача постійним місцем проживання, а тому немає законних підстав зміни договору найму спірної квартири.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Гребенченко О.А. вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 , підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Гребенченко О.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Старокиївської районної ради народних депутатів м. Києва від 13.02.1998 №24 ОСОБА_2 одному надано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.24).

Листом КВ-2018 №10670 від 26.03.2018 КП «Київське міське бюро технічної інвентарізації» повідомлено, що згідно реєстрових даних книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована (а.с.25).

Наймач вказаної квартири ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Організацією його похованням займалася позивачка, отримавши відповідний дозвіл на поховання трупа в порядку ч.4 ст. 238 КПК України та отримавши свідоцтво про поховання (а.с.12-13).

Також, судом встановлено та не оспорювався сторонами факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , а також він підтверджений відповіддю Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-109/ОПП/13.1633, що станом на надання відповіді за вищевказаною адресою зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація в листі №109-109/ОПП/13.1317 від 17 жовтня 2023 року відмовила ОСОБА_1 в укладенні договору найму на вказану квартиру з тих підстав, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивачка зареєстрована за вищевказаною адресою з 18.10.2017 та родинних відносин із наймачем не має. Відповідно до ст. 64 ЖК України договір найму може бути змінений на іншого члена родини. До членів родини наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи наведене, немає правових підстав змінити договір найму на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю родинних відносин з померлим наймачем ОСОБА_2 . Також у вказаному листі зазначено, що відповідно до ст. 106 ЖК України у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (а.с.14).

Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі №761/23796/20 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, було ухвалено судове рішення яким визнано незаконним рішення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 листопада 2018 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 . А також зобов`язано Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію в особі Центру надання адміністративних послуг, відновити ОСОБА_1 реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 . Також, вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що реєстрація місця проживання позивачки була проведена за життя наймача спірної квартири - ОСОБА_2 та за його згоди (а.с.62).

Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі №761/34006/20 за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого приміщення рішення та за зустрічним позовом про визнання права користування вказаного житлового приміщення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року в частині задоволення позову яким усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення - скасовано та в цій частині в задоволенні позову - відмовлено (а.с.64-68).

В постанові зазначено, що рішення судів попередніх інстанцій оскаржувалось в частині задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. У решті вимог судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є.

Вищевказаною постановою суду касаційної інстанції встановлені наступні обставини, які також відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до вищезазначеного судового рішення встановлено, що позивач у 2017 році зі згоди наймача квартири - ОСОБА_2 вселилась до його квартири АДРЕСА_1 і була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, та з цього часу проживала в зазначеній квартирі разом з ним. За життя наймач ОСОБА_2 не ставив питання про виселення ОСОБА_1 із спірної квартири. Після смерті ОСОБА_2 у 2018 році позивач продовжувала мешкати у спірній квартирі. Отже, позивач вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача, за його згодою із дотриманням встановленого порядку, проживала там, відповідно, набула право користування спірною квартирою.

У вказаній постанові судом касаційної інстанції окремо зазначено, що, вирішуючи цей спір в частині виселення як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не надали оцінки тим обставинам, що відповідачка вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача, за згодою наймача, проживала у спірній квартирі, тобто набула право користування спірною квартирою.

Стороною відповідача до відзиву на позовну заяву долучена копія акту ТОВ «Імпульс-Газ» від 10 січня 2024 року на предмет використання квартири №19 про те, що 10 січня 2024 року було здійснено спробу отримати доступ до кв. АДРЕСА_1 , однак двері представникам обслуговуючої організації для проведення обстеження ніхто не відчинив (а.с.41)

Приписами ст. 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В свою чергу, вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В силу вимог ч.1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписами ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Нормами ч.ч. 1-2 ст. 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Приписами ч. 2 ст. 284 ЦК України врегульовано, що у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Відповідно до ч.1 ст.76, ч.1 ст.81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач у 2017 році зі згоди попереднього наймача квартири - ОСОБА_2 вселилась до квартири АДРЕСА_1 і була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, та з цього часу проживає в зазначеній квартирі.

Судовим рішенням у справі № 761/23796/20, яке набрало законної сили, визнано незаконним рішення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 листопада 2018 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 , а також зобов`язано відновити її реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

Судовим рішенням у справі №761/34006/20, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого приміщення, з тих підстав, що позивач вселилась у спірну квартиру як член сім`ї наймача, за його згодою із дотриманням встановленого порядку, проживала там, відповідно, набула право користування спірною квартирою.

А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, ОСОБА_1 з 2017 року зареєстрована та проживала у вказаній квартирі як член сім`ї попереднього наймача, у зв`язку із чим набула право користування житловим приміщенням. А отже в силу положень ст. 106 ЖК України, враховуючи обставини смерті попереднього наймача, позивач має право вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.

Станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні дані про визнання позивача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, а саме по собі посилання на акт від 10 січня 2024 року не є достатнім та, як вірно вказав суд першої інстанції, цей документ не є належним доказом, адже не містить інформацію щодо предмета доказування та є недостовірним, оскільки на підставі вказаного акту, складеного вже після звернення позивача до суду, неможливо встановити дійсні обставини справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги наданий відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою акт ТОВ «УК «Імпульс-Газ» від 15 квітня 2025 року, оскільки цей доказ виник після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому не може впливати на перевірку його законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заперечуючи проти позову, сторона відповідача не надала суду жодного доказу на підтвердження того, як зазначено у відзиві на позовну заяву та згодом в апеляційній скарзі, що позивач не проживала у вказаній квартирі разом із попереднім наймачем, не користувалась рівними із наймачем всіма правами та не несла обов`язків, а також того що вона фактично проживає в іншій квартирі цього будинку. При цьому, жодних клопотань суду про витребування необхідних доказів на спростування позовних вимог- відповідачем заявлено не було.

А отже висновок суду першої інстанції про задоволення заявлених позовних вимог відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, та доводами апеляційної скарги відповідача не спростовується. Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

В порядку визначеному ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, відсутні і підстави для компенсації понесених ними судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2026 року.