У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Янцо М.В., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Ставичного П.І., розглянувши у судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 року у цивільній справі № 308/15526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 у цивільній справі №308/15526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву мотивовано наступним. Відповідачу не було відомо про розгляд справи в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, оскільки в справі відсутні будь-як докази того, що ним отримувались листи від суду. Відповідач і не отримував ані позовної заяви, ані додатків до неї, що також підтверджується матеріалами справи, адже докази отримання таких відсутні. У зв`язку із вказаним, відповідач не подав відзив на позовну заяву та не забезпечував свою явку до суду задля участі у справі, оскільки про розгляд такої справи йому не було відомо. Відповідач вважає, що заявлені вимоги про стягнення з нього заборгованості за договором від 27.12.2022 року №6219706 в розмірі 51441,74 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та 2422,40 грн. у відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору є безпідставно завищеними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, відповідач має II групу інвалідності без терміну переогляду і це є беззаперечною обставиною, яка повинна бути врахована судом при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з неї. Розмір щомісячної пенсії становить - 2361,00 грн. Згідно Довідки №875 від 05.12.2024 року відповідач жодних інших доходів окрім, державної соціальної допомоги як інвалід ІІ групи не отримує. Її дохід за шість місяців складає 14166,00 грн. і вважає, що отримуючи грошові кошти та повернувши більше половини з таких, мова щодо нарахувань процентів за користування коштами, виданими в рамках кредитного договору була меншою, явно не такою, яка вказана в рішенні суду. Відповідач вважає абсурдним, що отримавши 20000 грн., з яких повернувши у встановлений строк 11 672,77 грн., залишається боржником на суму 51 441,74 грн. та ще й 10 000 грн. витрат на правову допомогу та 2422,40 грн. судового збору. Загалом грошове зобов`язання відповідача перед позивачем становить 63 864,14 грн. Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка надана відповідачу та була актуальною лише до 28.12.2022 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги, як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з відповідача тільки фактично отриманої суми кредитних коштів за мінусом тих, які були сплачені відповідачем раніше, а саме: 8327,23 грн. (отримано 20000,00 грн. - 11672,77 грн., які повернуто відповідачем в період з 27.12.2022 року по 24.09.2023 року = 8327,23 грн.). Що стосується вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих позивачем відсотків за 60 календарних днів у період з 25.09.2023 по 23.11.2023 в межах строку кредитного договору за формулою 14 701 грн. 50 коп.* 1,99%= 292 грн. 56 коп. * 60 календарних днів = 17553 грн. 60 коп., зазначає наступне. Як вбачається із обгрунтувань позивача, розмір заборгованості за кредитним договором був визначений на рівні 33888 грн. 14 коп. станом на час укладання договору факторингу та відображений в зазначеному витягу з реєстру боржників, що мав би міститися в матеріалах справи. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законних підстав нарахування відсотків за 60 календарних днів у період з 25.09.2023 р. по 23.11.2023 р. Позиція позивача щодо безпосереднього нарахування ним процентів у період з 25.09.2023 р. по 23.11.2023 р. у розмірі 17553 грн. 60 коп. є безпідставною та не відповідає а ні умовам кредитного договору, а ні приписам законодавства та судовій практиці, сформованій при розгляді подібного роду справ (факторинг, передача права вимоги тощо). Окрім заперечень в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51 441,74 грн., заперечує також і щодо стягнення з нього 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне. В підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги як представником позивача, так і позивачем не надано суду рахунків-фактури або квитанції (платіжної інструкції) про оплату послуг, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у визначеній договором справі, а також у звіті сумі. Очевидно, що оплати позивачем за послуги адвоката не було здійснено. З наявного у матеріалах справи акту прийому передачі виконаних робіт від 06.09.2024 року вказано вид виконаних робіт підготовка адвоката до судових засідань та участь в таких судових засіданнях, хоча як вбачається з матеріалів справи участь в таких засіданнях адвокат не брав. Також при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 року у цивільній справі № 308/15526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача подав заперечення щодо заяви про перегляд заочного рішення, згідно з якими зазначив, що договір про надання споживчого кредиту укладено у належній формі за допомогою електронного одноразового ідентифікатора, відповідач здійснювала платежі за укладеним договором, що свідчить про визнання боргу, у матеріалах справи наявні інші докази розрахунків за договором, нарахування процентів передбачено умовами договору, кредитний договір не визнано недійсним чи неукладеним, просить залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Представник відповідача подав письмові заперечення, згідно з якими зазначив, що аргументи позивача зводяться до доводів позовної заяви та не спростовують аргументів для перегляду заочного рішення, відповідачу не було відомо про розгляд справи судом.

Судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення призначено на 06.01.2025 року.

Заявник в судовому засіданні просила задовольнити вимоги поданої заяви та скасувати заочне рішення, вказала, що не заперечує наявність заборгованості, має другу групу інвалідності, на момент надання кредиту була працевлаштована, а на даний час не має змови сплачувати за кредитом. Представник відповідача просив задовольнити подану заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, вивчивши матеріали справи, в межах якої подано таку заяву, приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 02.12.2024 у цивільній справі №308/15526/24 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором від 27.12.2022 року №6219706 в розмірі 51441,74 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та суму 2422,40 грн. у відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору.

Частиною 1 статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути скасоване судом, що його ухвалив, лише при сукупності таких умов: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, 2) не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і 3) докази, на які посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо перших двох умов, то їх аналіз свідчить про те, що підставою для скасування заочного рішення є необізнаність відповідача про розгляд справи в суді, оскільки позовна заява не надходила, та відповідно неможливість подання відзиву на позовну заяву.

Третю умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи, розгляд справи відкладався. Докази надсилання документів у матеріалах справи наявні, такі не вручені за відсутністю адресата за вказаною адресою, за змістом рішення суду від 02.12.2024 вказано про неодноразову неявку відповідача, належне його повідомлення про розгляд справи судом, однак такий повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неявки не повідомив суд. На доведення вимог заявника до заяви про перегляд заочного рішення не подано належним і допустимих доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, окрім заперечень, а на підставі наявних у справі доказів доводи ОСОБА_1 не знаходять свого підтвердження, при ухваленні заочного рішення судом було надано їм належну правову оцінку. Так, судом досліджено порядок укладення договору та підписання такого, що заявником не заперечується, більше того у судовому засіданні визнано наявність заборгованості відповідачем, яким було передбачено умови нарахування відсотків за його невиконання, такий не визнавався недійсним, неукладеним, проаналізовано передбачені умовами договору умови отримання суми кредиту, що підтверджується належними і допустимими доказами, оскільки кредит надавався фінансовою установою у порядку, передбаченому договором, а не через касу, із зазначенням всіх необхідних реквізитів, які відповідачем не заперечувались при поданні даної заяви, надходження відповідних коштів за спірний період, що належними і допустимими доказами не спростовано заявником, документами стосовно переходу прав за факторинговими зобов`язаннями, нарахування відсотків позивачем. Вказане свідчить про відсутність підстав для скасування заочного рішення. Також, судом було проаналізовано подані документи щодо стягнення витрат на правову допомогу, які суд вважає обґрунтованими.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Водночас, відповідно до ст.ст. 285, 288 ЦПК України, крім поважності неотримання позовної заяви, що нічим не підтверджено, посилання на неналежні докази, відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення повинен зазначити такі обставини та надати такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку.

На необхідність з`ясування наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення неодноразово звертав увагу Верховний Суд України в "Узагальненнях судової практики щодо ухвалення та перегляду судами заочних рішень", зазначаючи, що у зв`язку з практикою скасування заочного рішення без з`ясування, чи є у відповідачів докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, в результаті нове ухвалене рішення після скасування заочного рішення є аналогічним. А тому, Верховний Суд України наголошує, що правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Аналогічна позиція викладена у роз`ясненнях Верховного Суду України (лист від 01 травня 2007 року «Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах»), де, окрім вказаного, зазначено, що заочне рішення не може бути скасовано лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України». Зокрема, у п. 46 рішення вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надала доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні заочного рішення суду, доказів поважності причин неявки у судове засідання та подання відзиву на позов. Суду не надано конкретних доказів, які б могли слугувати підставою для винесення принципово іншого рішення, окрім заперечення таких. Наявність другої групи інвалідності і неможливість погашення заборгованості не є підставою для їх не стягнення або зменшення. Обґрунтуванням заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті. Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є неявка в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, а за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, заяву про перегляд заочного рішення відповідача слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 року у цивільній справі № 308/15526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 08.01.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда