Номер провадження: 22-ц/813/4506/25
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2025 року

за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У лютому 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що ухвалою суду від 25 січня 2025 року було відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні суду. Відповідач зазначає, що суд відповідно до положення ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» мав постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі: 968, 96 гривень, оскільки, позов було подано через електронний суд, а відтак застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Також, до заяви відповідач надав квитанцію про сплату судового збору на користь держави у розмірі: 968, 96 гривень.

На підставі викладеного відповідач просить: визнати виконавчий лист № 523/18422/24 від 16.01.2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Також, судом зауважено, що сплата судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» не передбачена, тягар сплати судового збору за розгляд справ даної категорії законодавець поклав на відповідачів і не передбачив застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить залучити до справи Головного державного виконавця Кравченко Ярослав Олександрович, Пересипський ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), Одеська області; зупинити виконання виконавчого листа №523/18422/24 у ВП №77074740 від 06.02.2025 року; скасувати Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 по справі №523/18422/24 провадження №6/523/85/25 і ухвалити нове рішення задовольнивши заяву про визнання виконавчого документа №523/18422/24 таким, що не підлягає виконанню.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що висновок суду першої інстанції, не відповідає Закону України «Про судовий збір». Скаржником, акцентується увага на тому, що статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, тому у судді були відсутні підстави вимагати у нього сплати судового збору без урахування понижуючого коефіцієнта, який підлягав застосуванню, з огляду на те, що судовий збір був сплачений в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд».

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що в ухвалі суду першої інстанції не врахована дата відкриття виконавчого провадження 06.02.2025 року, а це не відповідає вимогам ч. 2 ст. 432 ЦПК України «Виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню». Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником ...».

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 02.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі: 1 211,20 гривень.

Рух справи

28.02.2025 року через «Електронний суд» ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2025 року, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 року, для розгляду вищезазначеної апеляційної скарги визначено склад колегії головуючий суддя: Дришлюк А.І., судді учасники колегії: Драгомерецький М.М., Громік Р.Д..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.03.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2025 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2025 року підготовка справи до апеляційного розгляду закінчена, справу призначено до розгляду.

Відповідно до розпорядження № 2407 від 22.04.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, підстава: відрахування судді Дришлюка А.І. зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року, головуючим суддею по справі визначено суддю Карташова О.Ю.

Відповідно до розпорядження № 4225 від 08.07.2025 року здійснено заміну суддів учасників колегії.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 року, до складу учасників колегії по справі визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на апеляційне оскарження.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, згідно з якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зазначену статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком, як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а, отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої, відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що тягар сплати судового збору за розгляд справ про стягнення аліментів законодавець поклав на відповідачів і не передбачив застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню.

Позиція скаржника, виходячи зі змісту заяви, зводиться до того, що позов було подано через систему Електронний суд, то, суд під час ухвалення рішення та вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору мав застосувати коефіцієнт 0.8 ставки судового збору, а тому є підстави для визнання указаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Проте, така позиція суперечить нормам процесуального закону, що регулює спірні правовідносини, письмовим доказам, Закону України «Про судовий збір» і правовим позиціям Верховного Суду.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник був зобов`язаний указати передбачені процесуальним законом підстави, для того, щоб суд мав можливість визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

У заяві не наведено жодних доводів, які б дали змогу суду вирішити питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга зводиться до дублювання вимог заяви, яким була надана обґрунтована оцінка, жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність судового рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Вимоги апеляційної скарги, щодо залучення до справи Головного державного виконавця Кравченко Ярослав Олександрович, Пересипський ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса), Одеська області; зупинення виконання виконавчого листа №523/18422/24 у ВП №77074740 від 06.02.2025 року, апеляційним судом не розглядаються, оскільки вони не були заявлені під час розгляду у суді першої інстанції, а тому апеляційний суд не має повноважень приймати їх до розгляду як нові вимоги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 19.02.2025 про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко