Справа № 487/8092/24
Провадження № 6/487/47/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2025 м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 у справі №487/8092/24 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що друга дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати із батьком, а також враховуючи те, що спір щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 не вирішений. ОСОБА_4 разом з батьком проживають у Австрії, при цьому дитина дистанційно навчається у Миколаївському ліцеї ім. Пр. М. Александрова. Станом на день звернення до суду ОСОБА_2 . ОСОБА_1 матеріально допомагав утримувати ОСОБА_5 та ніс фінансові витрати у зв`язку з цим. ОСОБА_1 вважає, що стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу в примусовому порядку на утримання дитини, яка ним утримується до теперішнього часу, не відповідає принципам законності та справедливості. Відсутність у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до положень ст. 432 ЦПК України.

В судовому засіданні стягувач та боржник, повідомлені про дату і час судового засідання, не були присутніми.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Сорочана Є.В. надійшла заява, в якій він просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 у зв`язку з необґрунтованістю, розглянувши справу за відсутості стягувача та її представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 24.09.2024 за заявою ОСОБА_2 Заводським районним судом м. Миколаєва виданий судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі, або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки на даний час разом з матір`ю та батьком, який є боржником по вказаному судовому наказу, проживають по одній дитині від шлюбу, що свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги стягнення аліментів з боржника, оскільки батько також несе витрати на утримання.

Враховуючи положення ст. 432 ЦПК України наведені обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявник фактично оспорює наявність підстав для задоволення судом заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не навів обставин, які б вказували на припинення у нього обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини за виданим судовим наказом, виходячи зі змісту ст. 432 ЦПК України. Утримання дитини є обов`язком ОСОБА_1 як батька дитини до досягнення дитиною повноліття відповідно до ст. 51 Коституції України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Звернення ОСОБА_2 з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки свідчить, що між сторонами не було досягнуто добровільної згоди щодо порядку та способу утримання дитини в досудовому порядку. Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності.

Крім того, слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин», про яке йдеться у статті 432 ЦПК України, стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 24.09.2024, який набрав законної сили, а тому, у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, він є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 259, 432 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено 09.01.2025.

Суддя Т.А. Карташева