ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 405/2365/23

провадження № 22-ц/4809/254/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року (суддя Драний В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства,-

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що в провадженні СД Кропивницького РУП знаходиться кримінальне провадження № 0009371 від 03.10.2015 року, за ознаками складів злочинів, передбачених ч.1 ст. 129, ч. 1 ст. 190, ч.1 ст.358 КК України, одним з потерпілих по якому є ОСОБА_1 . Згідно витягу з ЄРДР вказане кримінальне провадження розслідується за такими фактами: «13.10.2015 року до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 незаконним шляхом під тиском на нього та його дружину ОСОБА_3 , заволодів зернотоком, що за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, невстановленими особами в 2004 році внесено завідомо неправдиві відомості в документи СП «Суботці», що стали підставою для зміни керівника з метою впровадження подальшої господарської діяльності, а також підроблено печатку, якою посвідчувалися документи СП «Суботці». Крім цього, 18.01.2017 року до ЧЧ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградськіц області надійшло повідомлення про те, що у 2004 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , погрожували фізичною розправою ОСОБА_1 , перешкоджаючи останньому потрапити до зернотоку за адресою: Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Суботці».

Вказав, що за весь час розслідування вказаного кримінального провадження замість захисту своїх прав отримував від держави в особі органів досудового розслідування та процесуального керівництва чисельні відписки, які змушений був оскаржувати в судах, а також боротися з постійним намаганнями останніх закрити кримінальне провадження. За вказаний час він пройшов усі можливі кола бюрократичного пекла, де постійно стикався з приниженням з боку посадовців, так як замість того, щоб володіти та розпоряджатись своїм майном, що є предметом злочинного посягання осіб, змушений колекціонувати чисельні факти затягування досудового розслідування, зловживання процесуальними правами, умисного невиконання рішень слідчого судді, а також ініціювати внесення відомостей до ЄРДР за фактами неналежного виконання своїх обов`язків слідчими та прокурорами. Постійне моральне напруження, неможливість утримувати родину, а також втрата прибутків через неможливість використання належного йому майна, бездіяльність органів досудового розслідування та процесуального керівництва в частині невиконання своїх службових обов`язків, призвело до надмірної тривалості кримінального провадження, що вважає заподіяною моральною шкодою. Внаслідок таких дій посадових осіб він відчуває стрес, душевні страждання, хвилювання, розлади здоров`я, зміни психоемоційного стану, змушений відволікатися від своїх звичайних справ, докладати зусиль та витрачати час для встановлення об`єктивної істини. Зауважує, що кримінальне провадження № № 0009371 від 03.10.2015 року є тривалим і триваючим.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з держава Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 210 000 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 03.10.2015 слідчим відділом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні 0009371, розпочатому 03.10.2015 за ч. 1 ст. 129 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що група осіб на чолі з депутатом Кіровоградської обласної ради Згривцем Русланом Федоровичем, починаючи з 2004 року, погрожують їй та членам її родини, і таким чином після залякувань заволоділи - майном, а саме частиною зернотоку в с. Суботці Знам`янського району Кіровоградської області. Також за заявами ОСОБА_1 , пов`язаними з вказаним провадженням, було розпочато та об`єднано в одне провадження кримінальні провадження №№ 0009371 (від 03.10.2015 за ч. 1 ст. 129 КК України), 0009806 (від 14.10.2015 за ч. 1 ст. 190 КК України), 0009807 (від 13.10.2015 ч. 1 ст. 190 КК України), 0001133 (від 28.01.2017 за ч. 1 ст. 129 КК України) та 0000100 (від 07.12.2015 за ч. 1 ст. 358 КК України). В період з 06.07.2017 по 15.07.2020 досудове розслідування здійснювалось слідчими слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області. 05.10.2015, 15.11.2016, 20.02, 13.04, 27.09.2018, 12.02.2019 та 01.08.2019 y кримінальному провадженні № 0009371 приймались рішення про закриття, які у подальшому ОСОБА_1 оскаржував до Кіровського районного суду м. Кіровограда, Кропивницького апеляційного суду, та постанови слідчих про закриття скасовувались.

Вказав, що у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вищевказані кримінальні правопорушення, 23.04.2020 прокурором прокуратури Кіровоградської області Бабенком Д.В. кримінальне провадження № 0009371 спрямовано до суду з клопотанням про його закриття на підставі п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

15.07.2020 прокурором прокуратури Кіровоградської області досудове розслідування кримінального провадження № 0009371 відновлено та визначено його підслідність за сектором дізнання Кропивницького РУП ГУНП в області.

Зазначив, що відповідно до висновку експерта № 95 від 13.06.2017 судової почеркознавчої експертизи підпис, розташований ў графі «Продавець» розділу Підписи сторін» договору купівлі-продажу комплексу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 19.07.2011, виконано ОСОБА_6 .

У ході досудового розслідування було встановлено, що продаж комплексу будівель, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , відбувся у визначений цивільним законодавством України спосіб, відповідний договір укладено та посвідчено нотаріусом, що унеможливлює відсутність волевиявлення сторін до вчинення правочину, показами свідків підтверджено відсутність тиску та примушування до укладення відповідного правочину та погроз відносно ОСОБА_6 , разом з цим будь-яких даних про наявність реальних погроз на адресу останньої та ОСОБА_1 стосовно їх життя та здоров`я не встановлено. На даний час досудове розслідування триває.

Крім того, зазначено, що сам факт задоволення судами скарг на слідчих та зобов`язання вчинити певні дії, не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Також вказано, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, а твердження про моральні страждання, приниження честі, порушення звичайного укладу життя, психологічної напруги, є лише припущеннями і не можуть братися судом до уваги як фактичні дані.

Кіровоградська обласна прокуратура також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач в обґрунтування розміру завданої йому моральної шкоди вказав, що 210 млн грн є тотожним очікуваним прибутком у разі користуванням належним йому майном за період досудового розслідування. Крім того, жодних заходів спрямованих на захист майнових прав позивачем, шляхом подачі позову в цивільному судочинстві, не вжито. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про реальний факт заподіяння моральної шкоди з чітким підтвердженням існування всіх її елементів. Присуджена судом сума до відшкодування моральної шкоди фактично не ґрунтується на дійсних обставинах справи та не підкріплена доказово. В той же час приймаюче оскаржуване рішення суд не встановив всі елементи цивільно-правової відповідальності, зокрема, причиннонаслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, захворюваннями позивача та отриманням групи інвалідності в 2018 році.

Також Кіровоградська обласна прокуратура послалась на правовий висновок, який висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №686/13212/19. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Зокрема, скасування судом процесуальних рішень слідчого не є підставою для висновку про порушення прав позивача та не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування. Реалізація такого механізму, як оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Вказані твердження підтверджуються №641/2328/17 рішеннями Верховного Суду України від 04.07.2018 у справі та від 31.10.2018 у справі №646/5224/17. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, а також не доведено незаконність рішень, дій, бездіяльності відповідачів та порушення його прав, що спричинило моральну шкоду в розмірі, зазначеному в позові. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Такі обставини свідчать про необґрунтованість задоволеної судом суми, навіть з урахуванням усіх імовірних негативних наслідків, які, на думку позивача, настали у ході досудового розслідування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зокрема вказав, що не згоден з визначеним судом розміром моральної шкоди, вважаючи його принизливим.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 січня 2025 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 березня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі № 405/2365/23 до залучення до участі у справі правонаступника(ів) померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі та залучено до участі в справі ОСОБА_8 , як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.10.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009371 внесено матеріали досудового розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129, ч.1 ст.190 , ч. 1 ст. 358 КК України, за зверненням ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , щодо вчинення відносно них погроз насильством з боку невстановлених осіб з метою вчинення цивільно-правових угод, майновим комплексом центрального току, що розташований в с. Суботці Знам`янського району, а також внесення завідомо неправдивих відомостей до документів СП «Суботці», що стало підставою для зміни керівництва з метою впровадження подальшої господарської діяльності.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 було визнано потерпілим. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда 28.02.2017 року скасовано постанову слідчого СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області від 15.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0009371 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 190 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалу направлено прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури, для організації подальшого досудового розслідування (т. І а.с. 13).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2017 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора щодо нездійснення інших слідчих дій задоволено частково. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Кіровоградської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 18.10.2017 року (т. І а.с. 18-19).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області Прихоженка А.О. від 13.04.2018 року про закриття кримінального провадження №0009371 від 03.10.2015 року задоволено. Постанову слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області Прихоженка А.О. від 13.04.2018 року про закриття кримінального провадження №0009371 від 03.10.2015 року скасовано (т. І а.с. 27-28).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2018 року скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О. від 27.09.2018 року про закриття кримінального провадження №0009371 від 03.10.2015 року задоволено. Постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О. від 27.09.2018 року про закриття кримінального провадження №0009371 від 03.10.2015 року скасовано (т. І а.с. 43-44).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУ НП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено частково. Зобов`язано посадових осіб СУ ГУ НП в Кіровоградській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 24.10.2018 року (т. І, а.с. 47).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2019 року, якою cкаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О. від 12.02.2019 року про закриття провадження № 0009371 від 03.10.2015 року залишено без задоволення та постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О. від 12.02.2019 року про закриття провадження №0009371 від 03.10.2015 року скасовано (т. І а.с. 53-56).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.09.2019 року скаргу заявника - представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Шведова С.П. на постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Мудрого І.В. від 01.08.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 03.10.2015 за № 0009371 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Мудрого І.В. від 01.08.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 03.10.2015 за № 0009371 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч. ст.190, ч.1 ст.358 КК України (т. І, а.с. 62-64).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, яке внесено 03.10.2015 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0009371 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.129, ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. Повернуто матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009371 від 03.10.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.129, ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, для здійснення кримінального провадження в загальному порядку (т. І а.с. 78-81).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Протягом 24 годин з часу отримання цієї ухвали слідчого судді, зобов`язано начальника Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення (т. І а.с. 82).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2021 року скаргу задоволено частково. Зобов`язано керівника Кропивницької окружної прокуратури Ізотова В.А. чи іншого уповноваженого прокурора розглянути скаргу адвоката Шведова Сергія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , від 01.11.2021 року, отриману 09.11.2021 року на недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0009371 від 03.10.2015 року, протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, надати на неї відповідь у вигляді вмотивованої постанови, в порядку, передбаченому ст.308 КПК України (т. І а.с. 100-101).

Також судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи довічно з 21.11.2018 року (т. І а.с. 171), має ряд захворювань, які виникли у період з 2016 по 2023 рік, що підтверджується чисельними медичними документами (т. І а.с. 173, 174,175-178, 179, 180, 181).

Встановивши факт бездіяльності та протиправності дій слідчих та прокурора при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0009371 від 03.10.2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Однак цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків або відшкодування моральної шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18)).

Статті 1173, 1174 ЦК України визначають спеціальні умови притягнення суб`єктів публічного права до цивільно-правової відповідальності.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів 210 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неефективного ведення досудового розслідування кримінальної справи та надмірної тривалості кримінального провадження, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1174 ЦК України.

У частинах першій та другій статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ЄСПЛ зазначає, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» («Станков проти Болгарії»), заява № 68490/01).

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Smith and Grady v. The UK» («Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства»), від 18 грудня 1996 року у справі «Aksoy v. Turkey» («Аксой проти Туреччини»)). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ указав, що вирішальним питанням під час оцінювання ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України»). Суд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Pelissier and Sassi v France» («Пелісьє і Сассі проти Франції»), від 27 червня 1997 року у справі «Philis v. Greece» («Філіс проти Греції»)). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування, викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19 (провадження № 61-9220св20), від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22 (провадження № 61-16552св23), від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19 (провадження № 61-7930св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23), від 31 липня 2024 року у справі № 183/960/23 (провадження № 61-2810св24), від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23 (провадження № 61-698св24), від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24), від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 (провадження № 61-250св24).

Доводи апеляційних скарг ГУ НП в Кіровоградській області та Кіровоградської обласної прокуратури, про те, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про завдання йому відповідачами моральної шкоди, зокрема моральних страждань, не обґрунтував, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, не підтвердив наявності причинного зв`язку між рішеннями, діями та бездіяльністю відповідачів та завданою моральною шкодою, є безпідставними з огляду на таке.

Верховний Суд зауважує, що у Рішенні від 30 травня 2001 року № 7-рп/2001 у справі № 1-22/2001 (справа про відповідальність юридичних осіб) Конституційний Суд України зазначив таке: «Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (статті 3, 16, 22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків».

Згідно з матеріалами справи із 03 жовтня 2015 року (день внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру судових розслідувань) і по теперішній час триває досудове розслідування кримінального провадження № 0009371, в якому ОСОБА_9 визнаний потерпілим.

Відповідно до частин першої-третьої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Системний аналіз частини другої статті 219, частини другої статті 294 КПК України дає підстави для висновку, що максимальний загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, а у разі неможливості закінчити у вказаний строк, він може бути максимально продовжений Генеральним прокурором України чи його заступниками до дванадцяти місяців внаслідок виняткової складності провадження, тобто - до двадцяти чотирьох місяців.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0009371 від 03 жовтня 2015 року значно перевищує максимальні загальні строки, встановлені для досудового розслідування, та не відповідає критерію розумності.

Протягом всього часу позивач подавав до слідчих органів поліції та прокуратури численні клопотання та звернення з метою дотримання ними розумних строків розслідування кримінального провадження, передбачених КПК України, а також вимушений був оскаржувати їх чисельні відписки у судах.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Надмірна тривалість кримінального провадження сама по собі здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23).

Аналіз наявних у справі доказів свідчить про те, що тривалість кримінального провадження державними органами щодо позивача поза розумним сумнівом призвела до його моральних страждань, зумовлених невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та є підставою для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі та порядку, встановленому Законом № 266/94-ВР.

Надмірна тривалість досудового розслідування спричинила потерпілому істотні моральні страждання, зумовлені тривалим станом правової невизначеності, постійним психологічним напруженням, душевними стражданнями, розладами здоров`я, зміною звичайного способу життя, докладанням зусиль та витрачання часу для встановлення об`єктивної істини.

Отже встановивши факт надмірної тривалості досудового розслідування, станом на день ухвалення рішення - 9 років, та невчинення належних і ефективних дій з метою забезпечення швидкого та неупередженого розслідування, з урахуванням тривалого порушення прав позивача, важливості для нього питань, з якими він звертався до правоохоронних органів, керуючись принципами розумності та справедливості, загальнолюдськими принципами та суспільною мораллю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого розміру компенсації моральної шкоди.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена з наступних підстав.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди мають особистий характер, оскільки спрямовані на компенсацію фізичних чи душевних страждань конкретної фізичної особи, пов`язаних з порушенням її прав. Таке право не спадкується автоматично, якщо позов не був пред`явлений за життя, але стає майновим (переходить до спадкоємців) після рішення суду або відкриття провадження.

Вступаючи в справу як правонаступники, спадкоємці померлого позивача ОСОБА_1 мають право лише на присуджену суму грошових коштів.

Враховуючи, що на момент розгляду апеляційної скарги позивач помер, присуджена сума морального відшкодування не може бути змінена за його апеляційною скаргою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.02.2026.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич