Справа № 369/357/24
Провадження № 2/369/1496/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу №369/357/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рейніш Леонід Валерійович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 на належних йому на праві власності земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011, :01:021:5012 та :01:021:0022, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює будівництво багатоквартирного будинку в якому продає квартири. На думку Позивача такі дії Відповідача свідчать про самочинність будівництва на його земельних ділянках, оскільки згідно поданих відповідачем до Державної інспекції архітектури та містобудування України відомостей про готовність об`єкта до експлуатації, на вказаних земельних ділянках збудовано садибний будинок, що на думку позивача не відповідає дійсності.

У зв`язку зі здійснення Відповідачем будівництва на належних йому земельних ділянках Позивач вважає, що таке будівництво чинить перешкоди у користуванні Позивачу належною йому на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:021:0014 та суперечить суспільним інтересам мешканців села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області через те, що відповідно до Державних будівельних норм ДБН Б. 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в сільській місцевості дозволяється тільки садибне будівництво висотою до 12 м. Крім того, зазначає, що побудована будівля має клас ризиків СС2, а не СС1, а тому не може бути розміщена у садибній забудові.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні його земельною ділянкою кадастровий номер :01:021:5014 яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 вчинити дії - за рахунок ОСОБА_2 , впродовж одного місяця, знести будинок, який розташований на земельних ділянках кадастрові номера :01:021:5011; :01:021:5012.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01 лютого 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кукареки Катерини Сергіївни надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки обставини, викладені в позові, дійсності не відповідають та не підтверджуються належними доказами. Так, представник відповідача зазначила, що згідно наявних у матеріалах справи документах новозведений будинок має три поверхи та мансарду, у зв`язку з чим повністю відповідає вимогам до класу об`єктів будівництва СС1. Крім того, рішенням Борщагівської сільської ради № 114-6-VIII від 30 червня 2021 року було змінено цільове використання земельних ділянок Відповідача з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку. Також зазначила, що позивачем не доведено не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку, а також обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення. На підставі викладеного, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рейніша Леоніда Валерійовича надійшли додаткові пояснення у справі та долучено висновок експерта №СЕ-19/111-24/45357-БТ від 16 вересня 2024 року. Посилаючись на вказаний висновок представник позивача зазначив, що індивідуальний садибний будинок, який побудований на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012, за адресою: АДРЕСА_1 , за умов наведених в дослідницький частині висновку експерта, не відповідає проектній документації на його будівництво та вимогам нормативно правових актів у галузі будівництва. Так, на думку представника позивача, наведений висновок дає підстави суду вважати, що будівництво будинку здійснювалося відповідачем без затвердженого проекту, відповідного дозволу та ліцензії, тобто з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги та зобов`язати відповідача знести будинок.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У задоволення позову просила відмовити у повному обсязі.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на момент винесення рішення у справі суду не надано.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:5014, площею 0,11 га, цільове призначення ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79289256 від 31 січня 2017 року.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163539999 від 15 квітня 2019 року та № 168513694 від 29 травня 2019 року, ОСОБА_2 є власником земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 (площею 0,065 га), :01:021:5012 (площею 0,065 га), що знаходяться за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішеннями Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 6 сесії VIII скликання від 30 червня 2021 року № 115-6-VIII та № 114-6-VIII затверджено ОСОБА_2 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок цільове призначення яких змінено із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області (земельні ділянки з кадастровими номерами :01:021:5011 (площею 0,065 га) та :01:021:5012 (площею 0,065 га), відповідно).

На час вирішення спору, відсутні судові рішення про визнання незаконним вищевказаних рішень Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області.

Згідно Витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №IУ13, 26 жовтня 2021 року ОСОБА_2 подано відомості про початок будівельних робіт на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до пунктів «г», «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частинами 1-2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 2, п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України.

У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, зокрема мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Пунктом 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» № 553 передбачено, що припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Управлінням архітектурного контролю Борщагівської сільської ради припису щодо усунення Відповідачем вимог законодавства містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил не винесено.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання.

Отже, позивач зобов`язаний довести факт самочинності будівництва, порушення його прав, як власника суміжної земельної ділянки, та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 до матеріалів справи були долучені висновки експертів.

Так, з поданого висновку судового експерта №23242 від 14 квітня 2023 року, виготовленого на виконання постанови слідчого у ЄРДР № 000000497 від 11 листопада 2022 року вбачається, що в рамках даного дослідження перед експертом поставлено питання про те, чи є спірний об`єкт будівництва, що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 садибним чи багатоквартирним. На вимогу експерта не надано проектно-технічну документацію та технічний паспорт об`єкту дослідження, експерт проводив дослідження на підставі візуально-інструментального обстеження та зробив висновок про те, що об`єкт будівництва є незавершеним будівництвом багатоквартирного будинку.

Даний доказ суд оцінює критично. Так багатоквартирний будинок це жилий будинок з трьома і більше квартирами, також може мати нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Залежно від кількості поверхів багатоквартирні будинки поділяють на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище), що визначено Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127.

Аналогічне визначення міститься у п. 1. ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

З викладеного вище суд приходить до висновку, що термін «багатоквартирний будинок» є поняттям, що формується на підставі відомостей про кількість співвласників нерухомого майна та відноситься до правової природи права власності та видів об`єкту нерухомого майна. За таких обставин відомості про багатокваритирність об`єкту будівництва не можуть бути доказом та ототожнюватись з порушення будівельних норм при його зведенні.

У експертному висновку № СЕ-19/111-23/15473-ЗТ від 30 травня 2023 року, виготовленого на виконання постанови слідчого в рамках ЄРДР № 000000497 від 11 листопада 2022 року встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 використовуються для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно висновку судового експерта № СЕ-19/111-23/28659-ДЗ від 20 червня 2023 року, виготовленому на виконання постанови слідчого в ЄРДР № 000000497 від 11 листопада 2022 року, перед експертом поставлені питання про те, чи відповідає вимогам закону проектно технічна документація з землеустрою земельних ділянок з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 та :01:021:0022 вимогам законодавства, чи відбулася зміна цільового призначення вказаних земельних ділянок.

У висновках експерт вказав: проектно-технічна документація на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:021:5011 та :01:021:5012 не відповідає вимогам законодавства, але цільове призначення таких земель змінено з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до висновку експерта № 09 СЕБТ/25 від 30 квітня 2025 року встановлено, що спірне будівництво на земельних ділянках здійснювалося на підставі містобудівних умов та обмежень № 84 від 04 жовтня 2021 року зареєстрованих в ЄДЕССБ TU01:9093-2459-2486-9313 та проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельній ділянці з кадастровими номерам :01:021:5011 та :01:021:5012 по АДРЕСА_1 » 348/2021, виготовленого ФОП ОСОБА_3 . Зміни до проектно-технічної документації, зареєстровані в ЄДЕССБ від 26 січня 2023 року ІУ13-1 та від 31 січня 2023 року ІУ13-2. Декларація про готовність об`єкту зареєстрована в ЄДЕССБ 07 лютого 2023 року ІУ46.

У висновку експерт вказав, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 за конфігурацією та площі забудови, архітектурно-планувальним та конструктивним рішенням, інженерним обладнанням зведено відповідно до наданого Проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012 по вулиці Шевченка в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області» 348/2021 стадії Проект (П) (реєстраційний номер в ЄДЕССБ PD01:9371-2937-9450-1969), розробленого ФО-П ОСОБА_3 на підставі МУО ТU01:9093-2459-2486-9313. Покрівля не відповідає проекту, а саме замість двоскатної покрівлі із листів металопрофілю влаштована пласка. Загальна висота складає 16 м, що не відповідає проекту, яким передбачена повні висота будинку, разом з ліфтовою шахтою 15,60 м. При цьому, граничнодопустима висотність будинку 16,0 м, визначена Містобудівними умовами та обмеженнями № 84 (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТU01:9093-2459-2486-9313). Тобто навіть за умови перевищення проектної висоти будинку не перевищені вимоги граничнодопустимої висоти, обмеженої МУО.

Також експерт виснував, що порушенням проекту, при зведенні даного будинку є невідповідності в частині конструкції покрівлі та збільшення проектної висоти в метрах, яка не виходить за межи граничнодопустимої висотності в метрах, визначеної МУО не є істотними порушеннями проекту, які можуть бути усуненими шляхом проведення будівельних робіт з перевлаштування покрівлі, яка не є несучою конструкцією. Будівельні роботи із заміни покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами без втручання в несучі конструкції, відповідно до п. 2 постанови КМУ № 406 від 07 червня 2017 року, не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Клас наслідків (відповідальності) житлового будинку, зведеного відповідно до наданого Проекту «Нове будівництво садибного будинку на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012 по вулиці Шевченка в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області» 348/2021 стадії Проект (П) (реєстраційний номер в ЄДЕССБ PD01:9371-2937-9450-1969), розробленого ФО-П ОСОБА_3 на підставі МУО ТU01:9093-2459-2486-9313, відповідно до ДСТУ 8855:2019 «Визначення наслідків (відповідальності)» та п. 5 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відноситься до класу СС1 незначні наслідки.

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, ч. 3 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І - ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Виходячи з того, що спірний об`єкт будівництва введено в експлуатацію, він є об`єктом права приватної власності, втручання в яке заборонено нормою ст. 321 ЦК України або має бути вмотивованим.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З викладеного вище вбачається, що застосування норми ст. 376 ЦК України щодо знесення об`єкту будівництва, який не є самочинним призведе до непропорційного втручання у мирне володіння майном та порушення прав Відповідача, визначеного ст. 321 ЦК України.

Згідно з частинами 1-3 ст. 12, частинами 1-5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

З викладеного вище вбачається, що матеріалами судової справи спростовано заяви Позивача про те, що об`єкт будівництва, зведений Відповідачем на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:021:5011; :01:021:5012, є самочинним будівництвом. Докази відмови Відповідачі усунути законні вимоги органів будівельного контролю щодо невідповідності проектній документації спірного об`єкту будівництва відсутні.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України про усунення перешкод у користуванні майном, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА