Справа № 405/2748/25
Провадження №2-н/405/533/25
У Х В А Л А

30 травня 2025 року Суддя Подільського районного суду міста Кропивницького Іванова Л.А., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Екостайл» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами індивідуальним споживачам, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ТОВ «Екостайл» в порядку наказного провадження звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами індивідуальним споживачам за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за період з 01.03.2022 року по 31.12.2024 року в розмірі 6 499 грн. 89 коп., нарахованих заявником на суму заборгованості 3 % річних в розмірі 173 грн. 70 коп., інфляційних втрат в розмірі 1 508 грн. 68 коп. та пені в розмірі 464 грн. 28 коп., а всього 8 646 грн. 55 коп., за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, просив стягнути з боржника на свою користь судовий збір в розмірі 302 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Розглянувши в порядку наказного провадження заяву ТОВ «Екостайл» про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, приходжу до висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних матеріально-правових вимог, перелічених у ст. 161 ЦПК України.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовано відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Враховуючи зазначене, пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією. Вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Отже, вимоги в частині стягнення пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження. Такі вимоги стягувача як стягнення пені із боржника підлягають розгляду судом в порядку позовного провадження.

Також, заявником заявлено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних матеріально-правових вимог, перелічених у ст. 161 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Натомість, згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України учасниками у справах позовного провадження є сторони та треті особи.

При цьому, відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, принцип цивільного судочинства полягає у відшкодуванні судових витрат саме сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

З огляду на те, що згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, а також враховуючи, що згідно зі ст. 167 цього Кодексу розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, останній фактично позбавлений можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотати про їх зменшення.

Отже, очевидним є те, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є безспірною, що узгоджується з положеннями ст. 137 ЦПК України, яка покладає такі витрати на сторони, тобто учасників змагального процесу (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Враховуючи вище викладене, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності сторін, застосування якого не передбачено розділом ІІ «Наказне провадження».

На відміну від судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, розмір якого чітко визначений Законом України «Про судовий збір», склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, а й щодо витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження, з урахуванням процесуальних особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються.

На підставі чого, заява про видачу судового наказу в частині стягнення пені, витрат на професійну правничу допомогу, не може бути прийнята судом до розгляду в рамках наказного провадження, оскільки встановлений порядок розгляду справ наказного провадження не передбачає стягнення пені та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому ці вимоги, не відповідають вимогам ст. 161 ЦПК України, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Поряд з цим, як вбачається з інформації відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради (довідка про задеклароване/зареєстроване місце проживання № 009791/1) від 27 травня 2025 року, ім`я боржника зазначено, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстроване місце проживання якої значиться за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з цим, з наданих заявником до заяви про видачу судового наказу документів вбачається, що заявник, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з боржника заборгованості за надані послуги поводження з побутовими відходами додає до заяви розрахунок заборгованості, за яким, споживачем є ОСОБА_2 , тобто в заяві про видачу судового наказу містяться розбіжності із встановленими судом даними боржника, що виключає можливість видачі судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за надані послуги поводження з побутовими відходами, при цьому, зміна судом анкетних даних боржника при видачі судового наказу законодавством не передбачена.

Крім того, відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч. 3ст. 163 ЦПК України).

Поряд з цим, з наданих заявником до заяви про видачу судового наказу документів, і, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що на початок 01.03.2022 року розмір заборгованості споживача за надані послуги поводження з побутовими відходами вже становив 2 619, 87 грн., до якого заявник з березня місяця, 2022 року продовжив нараховувати заборгованість, разом з тим, заявник ТОВ «Екостайл» в заяві про видачу судового наказу просить стягнути заборгованість за період з 01.03.2022 року по 31.12.2024 року включно в розмірі 6 499, 89 грн., на підставі чого, заявлена сума заборгованості та період її виникнення, яку заявник просить стягнути з боржника в заяві про видачу судового наказу не відповідає періоду нарахування та сумі заборгованості у розрахунку, доданого до заяви, за яким період нарахування заборгованості становить з 01.03.2022 року по 31.12.2024 року, та станом на 01.03.2022 року, на початок місяця вже існувала заборгованість в розмірі 2 619,87 грн., яка виникла до 01.03.2022 року, та яка також включена в розрахунок заборгованості, і при цьому, зазначені обставини заявником в заяві про видачу судового наказу жодним чином не обґрунтовані, що, в свою чергу, свідчить про те, що вимоги заявника не ґрунтуються на обставинах, зазначених в заяві про видачу судового наказу.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову ТОВ «Екостайл» у видачі судового наказу, оскільки заява не відповідає, як вимогам статті 161, так і вимогам статті 163 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 160, ст.163, п.1 ч.1 ст. 165, ч. 1 ст. 166, ст. 258, ст. 260, ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Екостайл» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами індивідуальним споживачам за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за період з 01.03.2022 року по 31.12.2024 року в розмірі 6 499 грн. 89 коп., нарахованих заявником на суму заборгованості 3 % річних в розмірі 173 грн. 70 коп., інфляційних втрат в розмірі 1 508 грн. 68 коп. та пені в розмірі 464 грн. 28 коп., а всього 8 646 грн. 55 коп., за адресою: АДРЕСА_1 , а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Роз`яснити заявнику товариству з обмеженою відповідальністю «Екостайл», що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова