КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2560/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Київ

Справа № 757/22427/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Кобзар Юлією Богданівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Новака Р.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,

встановив:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 05.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договори банківського вкладу № SAMDNWFD600, сума вкладу - 3380,60 доларів США, відсоткова ставка - 7,5% річних, та № SAMDNWFD700, сума вкладу - 11 219,50 доларів США, відсоткова ставка - 7,5% річних. 15.05.2014 року АТ КБ «Приватбанк» виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління «ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач проживала на окупованій АР Крим. Пізніше зареєструвала місце проживання у місті Вінниця. 15.08.2022 року у відділенні банку у місті Вінниця позивачем було наручно передано заяву стосовно повернення грошових коштів позивача. Оскільки позивач зверталася із заявою до банку про повернення коштів, однак АТ КБ «Приватбанк» у добровільному порядку грошові кошти не повернув, то позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд стягнути заборгованість у сумі:

- за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 рахунок 7264 від 05.12.2013 року: суму вкладу - 3 380,60 доларів США, суму нарахованих відсотків - 3 125,36 доларів США, 3% річних - 788,56 доларів США;

- за договором банківського вкладу №SAMDNWFD700 рахунок 1030 від 05.12.2013 року: суму вкладу - 11 219,05 доларів США, суму нарахованих відсотків - 10 372,36 доларів США, 3% річних - 2 617,06 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти:

- за договором банківського вкладу №SAMDNWFD600 від 05.12.2013 року в розмірі: 3380 доларів США 60 центів - сума неповернутого вкладу, 2156 доларів США 94 центів - несплачені проценти відповідно до умов договору, 92 грн 43 коп. - 3 % річних за невиконання зобов`язання;

- за договором банківського вкладу №SAMDNWFD700 від 05.12.2013 року в розмірі: 11219 доларів США 50 центів - сума неповернутого вкладу, 7158 доларів США 42 центів - несплачені проценти відповідно до умов договору, 306 грн 74 коп. - 3 % річних за невиконання зобов`язання.

Сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 8843 грн 29 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення банку про те, що внаслідок укладання між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за спірними договорами, які є предметом позову у даній справі, АТ КБ «Приватбанк» з 17.11.2014 року не несе зобов`язань за цими договорами банківського вкладу, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за такими договорами.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідачем надані достатні та належні докази на підтвердження факту відсутності будь-яких невиконаних зобов`язань АТ КБ «ПриватБанк» перед позивачем за спірними договорами на момент подання позову до суду, оскількизгода кредитора немає правового значення при укладанні договору між боржниками (первісним та новим), оскільки для укладення такого договору потрібна лише домовленість двох сторін, визначення сторонами істотних умов договору та укладення договору у встановленій законом формі. Таким чином, згода кредитора є однією з умов дійсності договору переведення боргу у відношенні лише одного з його наслідків (заміни боржника), але не є необхідним елементом самого договору про переведення боргу та не може впливати на його недійсність в цілому.

Крім того, банк не погоджується із розміром стягнутих відсотків та трьох відсотків річних на користь позивача, оскільки судом першої інстанції не врахований Витяг з електронного Додатку № 1 до Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року з інформацією щодо договорів ОСОБА_1 , в якому чітко визначена сума відсотків по договорам від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 та № SAMDNWFD700 станом на дату переведення боргу - 17.11.2014 року. Сукупний розмір відсотків за двома договорами складає 6640 доларів США (283,86 + 6355,92 + 0,22).

У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк»- Кобзар Ю. Б. підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.12.2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договори банківського вкладу:

- № SAMDNWFD600, вклад «Стандарт», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку 3380,60 доларів США, з процентною ставкою 7,5% річних, особовий рахунок НОМЕР_1 , строком на 366 днів до 05.06.2014 року включно (а. с. 5);

- № SAMDNWFD700, вклад «Стандарт», відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку 11 219,50 доларів США, з процентною ставкою 7,5% річних, особовий рахунок НОМЕР_2 , строком на 366 днів до 05.06.2014 року включно (а. с. 6).

15.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами (а. с. 7).

Станом на момент звернення належні позивачу суми коштів АТ КБ «Приватбанк» в добровільному порядку не повернуто.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, тому слід дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів.

Суд установив, і відповідач не заперечує, що позивач, звертався до банку із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, яку відповідач отримав 15.08.2022 року.

Враховуючи той факт, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за вказаними договорами щодо повернення вкладнику грошових коштів, заяву позивача з проханням повернути депозитні кошти залишено без реагування, тому з банку підлягає стягненню на користь позивача відповідна сума прийнятих від нього банківських вкладів.

При цьому, сума отриманих банком коштів від позивача, стороною відповідача не оспорюється.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Позивач, звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратив право на отримання процентів відповідно до умов договору банківського вкладу з 18.08.2022, тобто з моменту спливу 2 банківських днів після отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви позивача про виплату вкладів.

Враховуючи можливість пролонгації договорів №SAMDNWFD600, №SAMDNWFD700 від 05.12.2013 року та подання заяви про розірвання договорів, вони продовжувалися до 17.08.2022 року.

Враховуючи те, що договори банківського вкладу вважаються розірваними з 18.08.2022 року, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України за невиплату основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договором банківського вкладу почалось з дати розірвання договору.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення суми вкладів за вищевказаними договорами, а також з висновками про те, що договір про переведення боргу між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу, - колегія суддів погоджується, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального права.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 1.2 вищевказаного Положення договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

У п.п. 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

АТ КБ «ПриватБанк», визнавши внесення грошей на депозитний рахунок та не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до зазначеного, обґрунтованими є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не виконав законну вимогу позивача про повернення належних йому коштів , тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суми вкладів у розмірі:

- 3380 доларів США 60 центів за договором банківського вкладу від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 рахунок 7264;

- 11 219,05 доларів США за договором банківського вкладу від 05.12.2013 року №SAMDNWFD700 рахунок 1030;

Доводи апеляційної скарги представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що належним боржником перед ОСОБА_1 є ТОВ «ФК «Фінілон» згідно умов договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 зазначено, що «відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не надавали згоди на переведення боргу від АТ «КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц зазначено, що: «доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 у подібних правовідносинах».

З матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_1 не надавала згоду на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», в зв`язку із чим доводи представника банку про те, що відповідач не є стороною за договорами банківського вкладу, укладеними ОСОБА_1 05.12.2013 року є безпідставними.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Отже, висновки суду першої інстанції про виникнення у відповідача грошового зобов`язання повернути позивачу на його вимогу суму вкладу у вищевказаному розмірі ґрунтуються на встановлених обставинах, належним чином оцінених судом доказах та правовідносинах сторін.

Разом з тим, колегія суддів не може у повній мірі погодитися із висновками місцевого суду в частині нарахованих відсотків на вклад.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч. 1 ст. 1075 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються».

Відповідно до постанов Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19, від 10 травня 2023 року у справі № 522/5513/19, вимога позивача повернути вклад відповідає нормі ч. 3 ст. 651 ЦК України, згідно з якою у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним.

Як вбачається зі змісту договорів банківського вкладу пунктом 10 у вкладника та у банка є право достроково розірвати договір, повідомивши про це за два банківських дня до дати розірвання договору (п. 10).

Встановлено, що 15.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами.

Отже, позивач, звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратив право на отримання процентів відповідно до умов договору банківського вкладу з 18.08.2022 року, тобто з моменту спливу 2 банківських днів після отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви позивача про виплату вкладів.

Так, за договорами банківських вкладів:

- № SAMDNWFD600 від 05.12.2013 року, строк вкладу складає 366 днів до 05.06.2014 року включно, мінімальний строк вкладу - 6 місяців, з можливістю автоматичної пролонгації договору.

- № SAMDNWFD700 від 05.12.2013 року, строк вкладу складає 366 днів до 05.06.2014 року включно, мінімальний строк вкладу - 6 місяців, з можливістю автоматичної пролонгації договору.

Враховуючи можливість пролонгації договорів № SAMDNWFD600, № SAMDNWFD700 від 05.12.2013 року та подання заяви про розірвання договорів, вони продовжувалися до 17.08.2022 року.

За період з 06.06.2022 року до 17.08.2022 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки мінімальний строк вкладу становить 6 місяців (п. 1 договору банківського вкладу), який з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив.

Відповідно до наказу голови правління «Приватбанку» від 05.01.2004 року № 07 встановлена відсоткова ставка по вкладам «на вимогу» в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25.04.2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті рахунок «до запитання» у розмірі 0,01% річних.

При визначенні суми процентів за договорами банківського вкладу судом першої інстанції не було враховано Витягу з електронного Додатку № 1 до договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року (а. с. 57) з інформацією щодо договорів ОСОБА_1 , в якому визначена сума відсотків по договорам від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 та № SAMDNWFD700 станом на дату переведення боргу - 17.11.2014 року.

Відповідно до Витягу з електронного Додатку № 1 до договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року розмір відсотків за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 станом на 17.11.2014 року становить 85,53 долари США.

Розмір процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 за період із 18.11.2014 року по 05.06.2022 року становить 1915,13 доларів США (3 380,60 доларів США ? 7,5% ?2757/365).

Розмір процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 за період 06.06.2022 року до 17.08.2022 року складає 0,07 долара США (3 380,60 доларів США х 0,01% х 73/365).

Отже, загальна сума процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 складає 2000,73 доларів США (85,53 доларів США + 1915,13 доларів США + 0,07 долари США).

Відповідно до Витягу з електронного Додатку № 1 до договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року розмір відсотків за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD700 станом на 17.11.2014 року становить 283,86 долари США.

Розмір процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD700 за період із 18.11.2014 року по 05.06.2022 року становить 6355,92 доларів США (11 219,50 доларів США ? 7,5% ?2757/365).

Розмір процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD700 за період 06.06.2022 року до 17.08.2022 року складає 0,22 долара США (11 219,50 доларів США х 0,01% х 73/365).

Отже, загальна сума процентів за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD700 складає 6640 доларів США (283,86 доларів США + 6 355,92 доларів США + 0,22 долари США).

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3% процентів річних, то колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду в цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті сум вкладів після звернення позивача з відповідною заявою 15.08.2022 року, позивач в силу положень ст. 625 ЦК України має право на стягнення трьох процентів річних.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першою інстанцією розміром трьох процентів річних, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, та складають:

- за договором від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 - 92,43 грн ( за курсом НБУ станом на 26.08.2022 року) (3380,60 доларів США х 3% / 365 днів х 9 днів).

- за договором від 05.12.2013: № SAMDNWFD700 - 306,74 грн (11219,50 доларів США х 3% / 365 днів х 9 днів).

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк на користь ОСОБА_1 суми вкладів за договорами від 05.12.2013 року № SAMDNWFD600 та № SAMDNWFD700 та трьох процентів річних, оскільки рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду у цій частині не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів визнала частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування вкладом, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення стягненої із відповідача суми.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не сплачував судовий збір при зверненні з даним позовом до суду. Оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 8843,29 грн.

З урахуванням суми задоволених позовних вимог, суму судового збору, стягнутого з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави, слід зменшити до 8104,77 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Кобзар Юлією Богданівною, - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року - змінити в частині розміру процентів, передбачених умовами договору банківського вкладу, визначивши, що до стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають проценти, несплачені відповідно до умов договору:

- за договором банківського вкладу №SAMDNWFD600 від 05.12.2013 року в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США 73 центи;

- за договором банківського вкладу №SAMDNWFD700 від 05.12.2013 року в сумі 6640 (шість тисяч шістсот сорок) доларів США.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року в частині стягнення суми неповернутого вкладу за договорами банківських вкладів та трьох процентів річних - залишити без змін.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року в частині стягнення судового збору - змінити, зменшивши розмір судового збору, що підлягає стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави, із суми 8843 грн. 29 коп. до суми 8104 (вісім тисяч сто чотири) грн. 77 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.