КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/6585/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стефанович Ірини Валеріївни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року в складі судді Гончарука В. П.,

встановив:

15.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до із заявою, в якій просила встановити факт перебування її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті.

Посилалась на ті підстави, що вона починаючи з листопада 2021 року постійно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому чоловік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

29.11.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне домогосподарство. Покійний чоловік був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році. Він потребував особливого догляду, забезпечення належного харчування, обов`язковості прийняття ліків, створення сприятливих умов, котрі забезпечувалися нею повною мірою.

ОСОБА_2 був співробітником органів внутрішніх справ, вийшов у відставку в званні полковника. У зв`язку з цим розмір його пенсії на момент смерті складав 19 552,80 грн. Щомісячний розмір її пенсії складає лише 5 911,59 грн. Інші доходи, крім пенсії, у неї відсутні.

Вийшовши на пенсію за віком в червні 2022 року та починаючи з серпня 2022 року вона не мала інших джерел доходу, фактично перебувала на утриманні свого чоловіка.

В січні 2024 році вона звернулась до сервісного центру ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте отримала відмову, оскільки її адреса реєстрації та адреса реєстрації її чоловіка на момент смерті останнього були різними.

З огляду на вказане, виникла необхідність просити суд встановити факт того, що вона дійсно перебувала на утриманні свого чоловіка на момент його смерті, що необхідно для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення недоведеністю тієї обставини, що пенсійне забезпечення ОСОБА_2 було постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці та остання повністю перебувала на його утриманні.

17.07.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Стефанович І. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Посилається на те, що під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд допустив неповне з`ясування обставин, неналежно дослідив надані заявником докази, що мають вирішальне значення для справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2023 по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Розмір пенсії ОСОБА_2 значно перевищував розмір пенсії заявниці.

Також в матеріалах справи знаходиться достатньо допустимих та належних доказів, які свідчать про проживання заявниці разом з ОСОБА_2 однією сім`єю: акт від 03.04.2024, підписаний сусідами та посвідчений директором ЖЕД №411; довідка №300 від 03.04.2024, видана ЖЕД №411; нотаріально засвідчена заява громадянина ОСОБА_3 від 06.04.2024; нотаріально засвідчена копія заяви громадянки ОСОБА_4 від 06.04.2024; копії документів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 , як дружина свого померлого чоловіка ОСОБА_2 , займалася організацією його поховання, долучених до матеріалів справи на вимогу суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Стефанович І. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) видано свідоцтво про смерть.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 з 28.03.1974 і до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак-Куцевол О. Г. 26.08.2024 року, спадкоємцем ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_3 , яка належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією 08 липня 1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08 липня 1994 року №14/573, на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 166 зв.).

Відповідно до наданої довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ України в м. Києві та отримує пенсію за віком, розмір якої складає 5 911,59 грн.

Відповідно до інформації, наданої в ГУ ПФУ України в м. Києві, розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_2 складав 19 522,80 грн.

24.01.2024 заявниця ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 30.01.2024 «Про призначення пенсії в разі втрати годувальника гр. ОСОБА_1 » гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно заяви, зареєстрованої від 24.01.2024 за №165, відмовлено.

За змістом вказаного рішення, підставою для відмови слугувало те, що відповідно до наданих документів встановлено, що гр. ОСОБА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами.

На підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, пов`язаності побутом та перебування на момент смерті ОСОБА_2 на його утриманні, заявницею надано наступні докази:

- копія акту від 03.04.2024, складеного мешканцями кв. 213 - ОСОБА_6 (сином заявниці), кв. 185 - ОСОБА_7 , кв. 219 - ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 починаючи з листопада 2021 року проживала разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне домогосподарство, були пов`язані спільним побутом;

- довідку начальника ЖЕД -411 від 03.04.2024 про те, що ОСОБА_1 починаючи з листопада 2021 року проживала разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне домогосподарство, були пов`язані спільним побутом, про що свідчать сусіди згідно акту;

- нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 06.04.2024 року про те, що ОСОБА_1 починаючи з листопада 2021 року проживала разом постійно зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне домогосподарство, були пов`язані спільним побутом. ОСОБА_1 належним чином піклувалася про свого чоловіка ОСОБА_2 , котрий був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС. До моменту смерті чоловіка ОСОБА_1 перебувала на його утриманні. Повідомив, що з нині покійним чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був знайомий, починаючи з 2002 р. Не дивлячись на різницю у віці, вони гарно товаришували, разом любили їздити на рибалку, час від часу їздили на відпочинок на природі та завжди збиралися в колі сім`ї;

- нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 06.04.2024 року про те, що ОСОБА_1 починаючи з листопада 2021 року проживала разом постійно зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне домогосподарство, були пов`язані спільним побутом. ОСОБА_1 належним чином піклувалася про свого чоловіка ОСОБА_2 , котрий був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС. До моменту смерті чоловіка ОСОБА_1 перебувала на його утриманні. Повідомила, що з ОСОБА_2 була знайома починаючи з 1972 р., познайомились в Центральній поліклініці МВС України, де він проходив обстеження як працівник органів внутрішніх справ. Навіть після свого звільнення з роботи спочатку ОСОБА_9 , а пізніше - ОСОБА_1 , звертались до неї за консультаціями. Більше того, вони товаришували та підтримували дружні приятельські відносини;

- роздруківку фотокартки;

- копії документів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 , як дружина свого померлого чоловіка ОСОБА_2 , займалася організацією його поховання ( довідку на одержання праху ОСОБА_2 ; договір на виготовлення таблички, портрету, епітафії та фаски; договір-замовлення на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України « Про пенсійне забезпечення» право на пенсію у разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік) , якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсій не страхування», або є особами з інвалідністю.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого.

Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив та надав оцінку наданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 з листопада 2021 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наданий суду акт від 03.04.2024, який був підписаний, в тому числі, сином заявниці ОСОБА_6 , а також надана на його підставі довідка начальника ЖЕД-411 від 03.04.2024, письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , не є достатніми для висновку про факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , з яким вона зареєструвала шлюб 29.11.2023, з листопада 2021 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про постійне проживання ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком до моменту його смерті, оскільки останні, повідомивши про свою дружбу з ОСОБА_2 протягом тривалого часу, про їх спільний відпочинок в колі сім`ї, відвідання квартири по АДРЕСА_1 в якості гостей, не повідомили суду про те, що останній перебував в шлюбі з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 та якій належала частина вказаної квартири на праві власності.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неналежно дослідив надані заявником докази є необґрунтованими.

Перебування заявниці протягом нетривалого часу в шлюбі з ОСОБА_2 ( з 29.11.2023 по 08.01.2024) свідчить про те, що характер допомоги міг носити лише одноразовий характер, а отримана ним пенсія не могла бути основним і постійним джерелом засобів до існування для заявниці.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефанович Ірини Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.02.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. 1. Ящук