Справа № 291/17/25
Провадження №2-н/291/4/25
У Х В А Л А

08 січня 2025 року селище Ружин

Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Гарбарук І.М., вивчивши матеріали заяви про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" (надалі Житомирська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України") звернулося із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг із ОСОБА_1 у розмірі 743,86 грн., в т.ч. борг за надані послуги з розподілу газу - 710,05 грн. за період 01.05.2024 по 31.12.2024, суми інфляційних витрат - 26,94 грн., суми трьох відсотків річних - 6,87 грн.

Ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, приходжу до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Так, у поданій заяві заявник зазначає, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і заборгованість за надання житлово-комунальних послуг виникла саме за цією адресою.

Водночас, як вбачається з відповіді №1014645 від 07.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Як слідує з матеріалів заяви про видачу судового наказу, заборгованість виникла за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами 4, 8, 9 ст. 165 ЦПК України передбачено порядок розгляду заяв, виходячи з отриманої інформації щодо зареєстрованого місця проживання, місця перебування боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. До такого висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить боржнику на праві власності, або ж перебуває у його користуванні.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Варто зауважити, що постановити ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу до іншого суду за підсудністю згідно з ч.8 ст.165 ЦПК України суд вправі лише тоді, коли боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Керуючись ст.ст. 164, 165 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надання житлово-комунальних послуг.

Копію ухвали направити заявнику для відома.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук