Провадження № 2/162/40/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

До Любешівського районного суду Волинської області 05.12.2024 року надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 15.10.2011 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20.01.2014 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 13.04.2021 року зі ОСОБА_2 стягуються на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, яке було направлено для примусового виконання. Відповідач періодично не сплачував аліменти, періодично сплачував через органи виконавчої служби, інколи перераховував гроші позивачу особисто, про що вона подавала до органів виконавчої служби відповідні розписки. Вважає, що на даний час розмір стягуваних аліментів є недостатнім для задоволення потреб дитини, оскільки вони проживають в орендованій квартирі у м. Луцьк, дочка навчається у 7 класі місцевої школи, де платне харчування, та досягла віку, в якому потребує додаткових витрат на одяг та засоби особистої гігієни. Позивач офіційно ніде не працює, має тимчасові невеликі заробітки. Разом з цим, на разі значно підвищуються ціни та рівень прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим матеріальний стан позивача погіршився та вона не в змозі забезпечити доньку в повній мірі. На виконання усної домовленості, окрім аліментів, відповідач протягом 2023 року кілька місяців надавав матеріальну допомогу, але в подальшому припинив надавати додаткові кошти на утримання доньки та мав заборгованість зі сплати аліментів. Про стан здоров`я відповідача, його працевлаштування, наявність інших утриманців, розмір його середньомісячної заробітної плати (доходів) позивачу невідомо. На підставі викладеного, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів на частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань та відзиву від відповідача до суду не надходило.

На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серії НОМЕР_1 від 23.10.2012 року) судом встановлено, що батьками останньої є позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_2 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20.01.2014 року по справі №162/2486/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 13.04.2021 року по справі №162/174/21 ухвалено стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, з 15 березня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття та 09.07.2014 року видано виконавчий лист.

Також позивачем надано копії розписок від 31.01.2023 року та 27.08.2024 року про отримання від ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №66161977 від 30.08.2024 року станом на 31.08.2024 року борг відповідача по аліментах становить 12000 гривень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13) та в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 року (справа №459/2181/17), від 14.08.2019 року (справа № 524/7388/17), від 11.09.2019 року (справа №662/64/18), від 05.02.2020 року (справа № 664/252/19-ц), від 13.02.2020 року (справа № 466/4009/18), від 27.05.2020 року (справа № 128/373/18).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184, 192 СК України.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 682/3112/18).

Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника, позивачці належало доводити не тільки наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, а також інші обставини, які мають значення та передбачені, зокрема ч.1 ст. 182 СК України.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила змінити спосіб присуджених із відповідача аліментів на утримання дитини, посилаючись при цьому на збільшення потреб в матеріальному забезпеченні дитини, підвищення цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищення рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Тому, позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача.

Однак, позивач не надала доказів на підтвердження змін в розумінні ст. 192 СК України, які б давали можливість змінити спосіб присуджених аліментів. Зокрема, не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я як позивача, так і відповідача.

При цьому, позивач не надала доказів, що вона на даний час несе більші витрати на утримання дитини. Також не надано і доказів того, що відповідач працевлаштований та має дохід, який би дозволяв сплачувати аліменти в тому розмірі, про який вона просить. Разом з тим, позивачем і не заявлялося клопотань про витребування судом таких доказів. А відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується позов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Оскільки суд відмовив в задоволенні позову, підстав для стягнення із відповідача судового збору немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 260, 265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ