№ 209/2969/24
№ 2/207/125/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року у розмірі 12111 (дванадцять тисяч сто одинадцять) грн. 96 коп. та суму сплаченого судового збору.

26 червня 2024 року на розгляд Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява за підсудністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 20 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 20.07.2023-100001279, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 20 липня 2023 року, строком на 28 днів.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Проценти розраховуються шляхом множення залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1.

Згідно п. 4.3. Договору днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення кредиту - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.

Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти,- б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Відповідно до Договору від 20 липня 2023 року та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 28 днів, ОСОБА_1 20 липня 2023 року отримано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 24 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 12111 (дванадцять тисяч сто одинадцять) грн. 96 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000,00 грн., по процентам - 2911,96 грн., та комісія - 1200,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, з врахуванням викладених у відзиві на позов заперечень, та в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з вимогами позивача незгоден, у зв`язку з тим, що в своєму позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість.

При цьому Позивач не надав обґрунтованих доказів: документи первинного бухгалтерського обліку (належним чином оформлені розрахункові документи, які підтверджують факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку надав/перерахував Відповідачу згідно кредитного договору первісний кредитор, оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону Україна «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Те, що позивач надав Відповідачу кредитні кошти і що Відповідач використовував саме їх, позивач не надав доказів (документи первинного бухгалтерського обліку).

Згідно п.4.3 Кредитного договору - днем надання кредиту вважається списання

відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця. Але, по квитанції LIQPAY не можливо

визначити, з якого рахунку були перераховані кошти (а.с. 20). Із виписки про зарах

судового збору (а.с. 25) рахунок ТОВ «Споживчий центр» в АТ «ПУМБ» № 26501568, це

рахунок юридичної особи, а у кредитному договорі для сплати коштів у графі «реквизити сторін» вказано рахунок в АТ «Сенс Банк» за № НОМЕР_5, а це не рахунок

юридичної особи.

Перерахування коштів позичальнику, під час надання позики, здійснюється з офіційного розрахункового рахунку фінансової установи, який зафіксовано у фінансовому звіті до податкової служби .

Обставини справи, які за законам мають бути підтверджені певними засоби доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором виконано представником позивача. Цей розрахунок є носієм особистої інтелектуальної роботи представника позивача, а не Документом на підтвердження факту отримання коштів Відповідачем.

Так, Відповідач дійсно звертався до багатьох фінансових установ для отримання кредитних коштів, як варіант у переліку фінансових установ могла бути і ця установа.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на Позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень Відповідача, оскільки це не позбавляє Позивача його процесуальних обов`язків.

Наголошує на тому, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Сам по собі складений Позивачем розрахунок заборгованості не може достеменш

свідчити про наявність такої заборгованості. Розрахунок заборгованості не є первинним

документом, що підтверджує розмір заборгованості, такий документ повнісгю

розраховується кредитором, який може вносити зміни в умовах розрахунку заборгованості

самостійно.

Немає жодного письмового доказу, що Позивач направляв вимоги до Відповідача, щодо заборгованості взагалі, а тому ця заборгованість є спірною та надуманою. Копія квитанції про відправлення та копія повідомлення про отримання відсутні.

Щодо електронного підпису.

Незрозуміло, яким електронним підписом, як зі сторони кредитора, так із сторони

позичальника, підписан сам оригінал кредитного договору, який дає змогу зрозуміти, на

яких умовах будуть перераховані кошти та інші суттєві і додаткові умови згідно

Законодавству України.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом,

іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають

міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ЦК

України).

Зокрема, електронний підпис - це дані в електронній формі, які додаються до інших

електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації

підписувана цих даних.

Позивач ототожнює поняття «пароль - одноразовий ідентифікатор» для входу в систему «ITC Товариства» з електронним підписом, який використовується виключно для підпису документів в електронному форматі.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не

вважається письмовим доказом (частина третя статті 100 ІІПК України).

В разі подання копії (паперової копії) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал

електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сум нів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий не береться судом до уваги (частина п`ята статті 100 ІІПК України).

Позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно

виникли кредитні відносини з підстав, викладених в позовній заяві.

Щодо паспорту споживчого кредиту - ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Таким чином, просить в задоволені позову ТОВ «Споживчий центр» до нього - відмовити, так як неможливо визначити яку саме суму надав/перерахував кредитор Відповідачу та чи дійсно такий факт мав місце.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 20.07.2023-100001279, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 гривень, строком на 28 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Проценти розраховуються шляхом множення залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1200,00 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (арк.с. 12-19).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19.

Судом було встановлено, що 20 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису укладено кредитний договір № 20.07.2023-100001279.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані ОСОБА_1 на його номер мобільного телефону.

За умовами договору кредитор надав боржнику кредит у сумі 8000 грн. шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок позичальника строком на 28 днів. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Комісія, пов`язана з наданням кредиту дорівнює 1200,00 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено заявку кредитного договору, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), підтвердження укладення кредитного договору, інформацію з BankID щодо позичальника, а також довідки про перерахунок кредитних коштів позичальнику. Документи підписані відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора «С177».

Отже, матеріалами справи доведено, що договір про надання споживчого кредиту № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником - за допомогою одноразового ідентифікатору із позначкою часу.

Разом з тим, ОСОБА_1 не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату його народження, його платіжної картки, номер мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.

За вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор (С177) та ким підписано спірний кредитний договір.

Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 20 липня 2023 року був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним із ТОВ «Споживчий центр» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Заявка споживача ОСОБА_1 , відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором НОМЕР_1 (ар.с.15-16).

До матеріалів справи приєднано квитанцію про видачу 8000 грн. за кредитним договором № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року. Отримувач картка/рахунок № НОМЕР_1 . Отже видача ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_1 кредиту в сумі 8000 грн. підтверджується квитанцією про видачу коштів від 20 липня 2023 року (арк. с. 20).

Також, відповідно до листа начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» 20 липня 2023 року перерахував на банківську картку № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 8000 грн., призначення платежу - видача за договором № 20.07.2023-100001279 (арк.с. 79).

Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .

Тому суд дійшов висновку про доведеність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 8000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений відповідачем у договорі.

Довідка-розрахунок заборгованості сумнівів у суду не викликає.

За довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 20.07.2023-100001279 вбачається, що у ОСОБА_1 наявна перед позивачем заборгованість в загальній сумі 12111 (дванадцять тисяч сто одинадцять) грн. 96 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000,00 грн., по процентам - 2911,95 грн., комісія - 1200,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» виконало свої обов`язки за Кредитним договором №20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року, в той час як відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» в загальному розмірі 12111 (дванадцять тисяч сто одинадцять) грн. 96 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000,00 грн., по процентам - 2911,95 грн., комісія - 1200,00 грн.

Пунктом 9 Договору № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року сторони передбачили, що комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн., яку позивач заявляє Вимоги у цій частині підлягають задоволенню, при цьому суд бере до уваги наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку:

«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.».

Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Умови кредитного договору, якими передбачено сплату комісії за видачу кредиту, відповідають вимогам наведеного вище законодавства України.

Підписанням договору про споживчий кредит № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами договору.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме факт укладання кредитного договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 12111,96грн., шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами відповідача.

Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є передчасним, оскільки позивач надав всі наявні документи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована.

Також матеріали справи містять квитанцію про перерахування обумовленої суми кредиту в розмірі 8000, 00 грн на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 за кредитним договором №20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року(арк. с. 20) та лист начальника департаменту АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2024 року, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» 20 липня 2023 року перерахував на банківську картку № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 8000 грн., призначення платежу - видача за договором № 20.07.2023-100001279 (арк.с. 79), а також відповідь ТОВ «Старт - мобайл» за №2709/24-05 від 27.09.2024 року, якою підтверджують, що даними їх системи, на номер абонента НОМЕР_3 було доставлено 20 липня 2023 року о 12:45:47 sms - повідомлення з текстом : «Код підтвердження С177» (ар.с.76), тому доводи відповідача, що позивачем не доведено факту виникнення між сторонами кредитних зобов`язальних правовідносин та факту отримання відповідачем грошових коштів за кредитом відхиляються.

Доводи відповідача про ненадання первісних бухгалтерських документів не приймається судом до уваги з огляду на те, що позивач не є банківською установою, а тому не має доступу до карткового рахунку відповідача, та не в змозі отримати такі дані, оскільки вони є банківською таємницею. Крім того, відповідачем не надано до суду виписки за вказаним рахунком на підтвердження відсутності зарахування кредитних коштів, або довідки з банку про відсутність у нього такого карткового рахунку.

Всі умови кредитування викладені та обумовлені сторонами в кредитному договорі №20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року, який приймається судом як належний та допустимий доказ.

Отже, оскільки кредитний договір №20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року укладений між сторонами в належній формі та не оспорювався відповідачем, у суду відсутні підстави вважати, що позивач не довів укладення договору саме на цих умовах.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 81, 82, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, знаходиться за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за Кредитним договором №20.07.2023-100001279 від 20 липня 2023 року у розмірі 12111 (дванадцять тисяч сто одинадцять) грн. 96 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8000,00 грн., по процентам - 2911,95 грн., комісія - 1200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко