КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження №22-ц/824/654/2025
У Х В А Л А

12 грудня 2025 року м. Київ

Справа № 761/19486/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження питання про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яка подана представником Скребець Олександром Сергійовичем, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Пономаренко Н.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість в розмірі 3249,60 доларів США - 3% річних та 10 982,13 грн., які складаються з 1 725,96 грн. - 3% річних та 9 256,17 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №19/АК-2007.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2012 року у справі №2-11176/11 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за договором №19/АК-2007 від 20.09.2007 року в розмірі: заборгованості за кредитом 17565,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ України становить 140239,60 грн.; простроченої заборгованості за кредитом 10302,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ України становить 82253,83 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 8225,58 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ України становить 65670,56.; простроченої заборгованості за комісією 9170,23 грн.; пені 10000 грн.

На виконання рішення суду, було видано виконавчий лист, який знаходився на виконанні у Солом`янському відділі державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у місті Києві. Державними виконавцями вживались заходи примусового виконання рішення в рамках виконавчого провадження №44453366. Не зважаючи на вжиті заходи примусового виконання та перебування протягом значного часу виконавчого документа на виконанні, станом на день подання зазначеного позову, рішення суду відповідачем не виконано, заборгованість не погашена.

06 березня 2018 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги №50 від 06 березня 2018 року, відповідно до умов якого ТОВ « Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2019 у справі №2-11176/11 було замінено стягувача ПАТ КБ «Експобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Вважає, що у зв`язку з невиконанням рішення суду, з відповідача підлягає стягнення коштів у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за рішенням суду, для зобов`язання в доларах США та у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за рішенням суду в частині зобов`язання в національній валюті, відповідно до вимог ст.625 ЦК України.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 19 лютого 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»- Скребець О.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів того, що стягувача ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було замінено стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі чи виконавчому провадженні виданого на виконання рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.08.2012 року у справі № 2-11176/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» суму заборгованості за кредитним договором 19/АК-2007 від 20.09.2017, і що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є належним позивачем у вказаній справі.

Скаржник стверджує, що в позовній заяві було зазначено, що факт відступлення права вимоги за кредитним договором №19/АК-2007 від 20 вересня 2007 року встановлений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року по справі №2-11176/11.

Звертає увагу суду на те, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2012 року по справі № 2-11176/11 було ухвалено суддею Пономаренко Н.В., ухвала від 21 квітня 2021 року про заміну сторони стягувача також була постановлена суддею Пономаренко Н.В. Вказує, що суд встановивши наявність рішення від 06 серпня 2012 року не помітив наявності в справі ухвали від 21 квітня 2021 року, яку сам же і постановив.

Зазначає, що посилання в позовній заяві на наявність ухвали про заміну сторони стягувача є достатнім, оскільки суд під час розгляду позову має можливість перевірити надані позивачем посилання на ухвалені рішення.

Також скаржник зазначає, що на думку позивача за наслідками поверхневого огляду матеріалів справи №2-11176/11 суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що матеріали справи не містять доказів щодо результатів вказаного виконавчого провадження, також даних щодо можливого часткового погашення заборгованості із урахування того, що рішення було винесено та виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення уже більше 9 років тому у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити дійсну суму заборгованості для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Вказує, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2012 року по справі №2-11176/11 03 жовтня 2012 року було видано виконавчий лист, який у подальшому було пред`явлено на виконання до Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві. Рішення виконано не було, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал виконавчого листа з відміткою про його виконання, засвідченого підписом виконавця та скріплено печаткою.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає зупиненню, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 квітня 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду постановила ухвалу про передачу справи № 754/511/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною третьою статті 403 ЦПК України, зокрема, для відступу від висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, про відсутність підстав для стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення кредитором вказаної заборгованості вичерпана.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та з боржника рішенням суду стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 та від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22).

Натомість колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23 сформулювала інший правовий висновок щодо застосування приписів частини другої статті 625 ЦК України.

У цій справі колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням, яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала, що у випадку, якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання і такий документ на виконанні не перебуває, зобов`язання вважається натуральним, а отже, стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, неможливе.

Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2025 року, обґрунтованими й такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики щодо вирішення питання про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин наявності судового рішення, яке не може бути звернене до виконання.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2025 року прийнято до розгляду справу № 754/511/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З матеріалів даної справи вбачається, що предметом спору є стягнення з відповідача коштів у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за рішенням суду, для зобов`язання в доларах США та у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми за рішенням суду в частині зобов`язання в національній валюті, відповідно до вимог ст.625 ЦК України за період з 29.05.2020 по 29.05.2023 від загальної суми заборгованості, визначеної за рішенням суду, - 36093,30 доларів США та 19 170,23 грн., що згідно розрахунку позивача становить 3249,60 доларів США - 3% річних та 10 982,13 грн., які складаються з 1 725,96 грн. - 3% річних та 9 256,17 грн. інфляційних витрат.

Враховуючи, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року у даній справі та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду справи № 754/511/23 у подібних правовідносинах в касаційному порядку.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, 381 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яка подана представником Скребець Олександром Сергійовичем, на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 754/511/23.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.