Справа № 758/1701/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва

головуючого судді - Якимець О.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представника позивача - ОСОБА_16 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача - Верещагіної А.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про встановлення факту виконання трудових відносин та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - відповідач) про встановлення факту виконання трудових відносин та стягнення заробітної плати, у якому просить суд:

1) встановити факт виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків у Приватному акціонерному товаристві «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді провідного адміністратора відділу голосового зв`язку Департаменту інфраструктурних систем Дирекції інформаційних технологій у період з 21.02.2024 по 17.10.2024 та зарахувати цей період до часу фактичної роботи (позовна вимога - 1);

2) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 безпідставно утриману заробітну плату у розмірі 90 741,02 грн (позовна вимога - 2);

3) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 компенсацію за 16 днів невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 22 422,72 грн (позовна вимога - 3);

4) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що станом на 28.01.2025 становить 123 394,46 грн, з урахуванням збільшення станом на день ухвалення рішення по справі (позовна вимога - 4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- 24.02.2021 ОСОБА_1 був призначений на посаду Провідного адміністратора системи ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго».

- з 03.07.2023 позивача було переведено на дистанційну роботу та він виконував роботу за місцем свого проживання.

- 04.07.2023 Наказом Мінекономіки № 7181 позивача було заброньовано на період мобілізації по 04.01.2024.

- 22.11.2023 позивача було повідомлено про те, що йому потрібно уточнити свою військово-облікову спеціальність для подальшого продовження бронювання на період мобілізації.

- 05.01.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» Наказом № 34-к/01 оповістив позивача про те, що йому слід прибути на 17.01.2024 року о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- після звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 його було направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби.

- 08.02.2024 позивач пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- 19.02.2024 позивачу було вручено повістку на відправку, відповідно до якої йому наказано з`явитись на пункт збору 21.02.2024 року о 07:00, про що він засобами електронного зв`язку повідомив свого безпосереднього керівника, ОСОБА_2 .

- 19.02.2024 Наказом відповідача № 359-к/01 позивача було увільнено від роботи на підставі повістки на відправку з 21.02.2024 до фактичного звільнення з військової служби.

- 21.02.2024 позивачу вручили нову повістку на відправку якою датою збору визначено 22.02.2024 року о 07:00.

- 22.02.2024 позивач прибув на місце збору по повістці на відправку, після чого його було доставлено до навчально-тренувального центру № 179 в м. Полтава. По прибуттю позивач пройшов медичний огляд у ході якого виявлено невідповідність стану здоров`я висновку ВЛК.

Того ж вечора, 22.02.2024 року позивач разом із працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 повернувся до м. Києва та було вирішено провести повторний огляд Центральною міською військово-лікарською комісією.

Також зазначається, що:

- 23.02.2024 позивач повідомив свого керівника, ОСОБА_2 про те, що він повернувся додому до м. Києва.

- 27.02.2024 відповідач прийняв Наказ № 375к/оп «Про виплату працівникам», згідно із яким було наказано головному бухгалтеру провести виплату мобілізованим на військову службу працівникам у розмірі розрахункової заробітної плати працівника (посадовий оклад + надбавка за стаж роботи в електроенергетиці) на місяць, пропорційно календарним дням перебування на військовій службі згідно з додатком, що додається. Згідно Додатку до Наказу про виплату, передбачається розрахункова заробітна плата у розмірі 44 503,00 грн.

- 14.03.2024 позивача було заброньовано на період мобілізації на підставі Наказу Мінекономіки № 6696.

- 21.03.2024 Центральна ВЛК Листом № 598/9/6054 повідомила позивача, що проведення повторного медичного огляду відбудеться при ІНФОРМАЦІЯ_4 05.04.2024. У подальшому дату проведення ВЛК було перенесено на 05.06.2024.

- 05.06.2024 Центральна ВЛК видала Довідку № 12/7/301 якою встановлено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. У подальшому рішення про призов позивача до Збройних Сил України, згідно встановленого ступеня придатності, ТЦК та СП не приймалось.

- 17.09.2024 ОСОБА_3 , спеціаліст з військового обліку відповідача, запросила позивача на очну зустріч. 18.09.2024 відбулась очна зустріч позивача із уповноваженими особами відповідача на якій було вирішено, що потрібно офіційно з`ясувати стан позивача та чи є він мобілізованим військовослужбовцем, а також провести коригування табелю обліку робочого часу із проставленням відмітки про роботу позивача протягом усього періоду увільнення. Крім цього, на зустрічі було вирішено, що позивач має звернутися до відповідача із заявою-поясненнями щодо його мобілізації.

- 18.09.2024 позивач подав до відповідача заяву про його актуальний стан мобілізації та про те, що наразі потреба у призові його на військову службу відпала.

- 17.10.2024 відповідач Наказом № 1874-к/01 скасував Наказ про увільнення.

- 18.10.2024 ОСОБА_4 повідомила позивача про те, що його керівник ОСОБА_2 надав виправлені табелі обліку робочого часу, у яких позивач протабельований як «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин.

- 29.10.2024 відповідач надіслав позивачу листа з вимогою повернути кошти, виплачені за період увільнення у розмірі 325 332,28 грн.

- 27.11.2024 відповідач Наказом № 2093-К101 звільнив позивача за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням позивача, з 28.11.2024.

У позові вказується, що:

- 30.12.2024 відповідач звернувся до Подільського районного суду міста Києва із позовом до позивача про стягнення безпідставно набутих коштів - виплаченої у період увільнення заробітної плати.

- 17.01.2025 Ухвалою Подільського районного суду міста Києва було відкрито провадження по справі № 758/824/25 та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позовну заяву.

- 29.01.2025 представником позивача, у визначений законом та ухвалою строк, було подано зустрічну позовну заяву про встановлення факту роботи у період увільнення та стягнення на користь позивача належних сум.

- 30.01.2025 ухвалою суду по справі № 758/824/25 зустрічний позов вирішено вважати неподаним та повернуто позивачу. Суд мотивував повернення зустрічної позовної заяви непов`язаністю первісних позовних вимог із зустрічним позовом та неможливістю його розгляду у одному провадженні із справою № 758/824/25.

Позивач зауважує, що він повідомив свого керівника про своє повернення з навчально- тренувального центру, а після чого приступив до виконання посадових обов`язків, за що на його картковий рахунок надходили кошти із призначенням «заробітна плата».

За твердженням позивача, оскільки він фактично працював у період з 21.02.2024 по 28.11.2024, що підтверджується на його думку копіями листування в чаті компанії, тому за вказаний період часу йому мало бути нараховано 19 днів щорічної основної відпустки: 1 день за лютий 2024 року; 18 днів за період з березня 2024 по 28.11.2024, виходячи із розрахунку по 2 дні відпустки за кожен місяць. При цьому, згідно Наказу про звільнення вказується про нарахування 3 днів відпустки. Таким чином, 16 днів щорічної основної відпустки нараховано та оплачено не було, за які позивач просить суд стягнути з відповідача 22 422,72 грн.

У позові наголошується, що відповідач під час звільнення не провів із позивачем повний розрахунок, оскільки: недоплатив заробітну плату у розмірі 90 741,02 грн; недоплатив компенсацію за 16 днів невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 22 422,72 грн.

Таким чином, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

27.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказується, що:

- у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації і відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 Кодексу законів про працю України, позивача наказом від 19.02.2024 № 359- к/01 увільнено від роботи з 21.02.2024 до фактичного звільнення його з військової служби, зі збереженням гарантій, передбачених чинним законодавством України та п. 5.45 колективного договору.

- на підставі наказу від 27.02.2024 № 375 к/оп позивачу, як працівнику НЕК «Укренерго» що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, на строк до його закінчення, або до дня фактичного звільнення, проведено виплати у розмірі розрахункової заробітної плати працівника (посадовий оклад та надбавка за стаж роботи в електроенергетиці) на місяць, пропорційно календарним дням перебування на військовій службі.

- відповідачем з`ясовано, що позивача не зараховано до особового складу Збройних Сил України, про що позивач не повідомив відповідача та продовжував безпідставно отримати виплати як працівник НЕК «Укренерго», що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, при цьому будучи відсутнім на робочому місці, у зв`язку з його увільненням від виконання посадових обов`язків.

- позивач 22.02.2024, після проходження медичного огляду у ході якого виявлено невідповідність його стану здоров`я висновку ВЛК та повернення з навчально - тренувального центру № 179 до м. Києва не звернувся у найкоротший термін з письмовою заявою до роботодавця про скасування наказу від 19.02.2024 № 359-к/01 про увільнення його від роботи з 21.02.2024 до фактичного звільнення його з військової служби, більше того, достеменно знаючи про не зарахування його до лав Збройних Сил України, протягом 8 місяців продовжував отримувати виплати, передбачені п. 5.45 Колективного договору, саме як працівник призваний на строкову військову службу за призовом.

- докази на які посилається позивач, на підтвердження належного повідомлення роботодавця про не зарахування ОСОБА_1 до лав Збройних Сил України та виконання службових обов`язків, а саме: копії листування в Teams, скріншоти монітору не є належними доказами в розумінні ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування.

- копії листування в «Teams» жодним чином не доводять обізнаність та належне повідомлення відповідача про те, що позивач не був мобілізований, оскільки як вбачається з наданих роздруківок, листування може відбуватися в будь-якому місці та за допомогою особистих технічних засобів, містить неформальне спілкування позивача з колегами та не є офіційною заявою роботодавцю, яка може тягнути за собою будь-які правові наслідки у вигляді скасування наказу про увільнення від роботи та скасування виплат мобілізованим працівникам.

У відзиві зауважується, що надані позивачем докази жодним чином не підтверджують виконання посадових обов`язків у період увільнення від роботи, а ОСОБА_1 залучався до консультацій епізодично, коли він знаходив вільний час, облік робочого часу ОСОБА_1 з моменту його мобілізації, а саме з 21.02.2024 не вівся, отже відповідачем законно скореговано табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 з відміткою НЗ (неявка з нез`ясованих причин) після скасування наказу про увільнення від роботи на період мобілізації.

Відповідач звертає увагу, що з п. 5.45 Колективного Договору, відповідач зобов`язаний проводити виплату працівникам НЕК «Укренерго» призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення у розмірі розрахункової заробітної плати працівника (посадовий оклад + надбавка за стаж роботи в електроенергетиці) на місяць, пропорційно календарним дням перебування на військовій службі.

Зазначені виплати не є заробітною платою, а є цільовою виплатою працівникам НЕК «Укренерго», призваним на військову службу під час мобілізації, яка передбачена колективним договором. Таким чином, єдиною підставою для виплати цих коштів є призов працівника НЕК «Укренерго» на військову службу.

У відзиві наголошується, що позивач, не будучи мобілізованим та не повідомивши відповідача про не зарахування його до складу Збройних Сил України, у період з 19.02.2024 по 18.10.2024 отримав виплати як працівник НЕК «Укренерго», що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі наказу від 19.02.2024 № 359-к/01, який скасовано наказом від 17.10.2024 № 1874-к/01, у розмірі 234 591,26 грн.

У судовому засіданні 29.12.2025 сторони підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду, та надали пояснення, які викладені у заявах по суті.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

24.02.2021 року ОСОБА_1 призначений на посаду Провідного адміністратора системи ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» та з 03.07.2023 позивача було переведено на дистанційну роботу за місцем його проживання (а.с.49-50).

04.07.2023 Наказом Мінекономіки № 7181 позивача було заброньовано на період мобілізації по 04.01.2024, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 05.07.2023.

05.01.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» Наказом № 34-к/01 оповістив позивача про те, що йому слід прибути на 17.01.2024 року о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.02.2024 Наказом ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» № 359-к/01 «Про увільнення від роботи» позивача увільнено від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації і відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпПУ на підставі повістки на відправку ІНФОРМАЦІЯ_5 з 21.02.2024 до фактичного звільнення з військової служби, зі збереженням гарантій, передбачених чинним законодавством України та п. 5.45. колективного договору.

Таким чином, з 21.02.2024 ОСОБА_1 обліковувався як мобілізований, відповідно до наданих ним документів та наказу НЕК «Укренерго» від 19.02.2024 р. № 359-к/01 «Про увільнення від роботи».

27.02.2024 відповідач прийняв Наказ № 375к/оп «Про виплату працівникам», згідно із яким наказано Головному бухгалтеру Дирекції фінансів ОСОБА_5 провести виплату працівникам НЕК «Укренерго» призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення у розмірі розрахункової заробітної плати працівника (посадовий оклад + надбавка за стаж роботи в електроенергетиці) на місяць, пропорційно календарним дням перебування на військовій службі згідно з додатком що додається.

Відповідно до п. 5.45 Колективного Договору, що міститься в матеріалах справи, відповідач зобов`язаний проводити виплату працівникам НЕК «Укренерго» призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення у розмірі розрахункової заробітної плати працівника (посадовий оклад + надбавка за стаж роботи в електроенергетиці) на місяць, пропорційно календарним дням перебування на військовій службі.

Згідно Додатку до Наказу про виплату, ОСОБА_1 передбачається розрахункова заробітна плата у розмірі 44 503,00 грн.

14.03.2024 позивача було заброньовано на період мобілізації на підставі Наказу Мінекономіки № 6696, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного від 21.03.2023.

Центральна ВЛК Листом № 598/9/6054 від 21.03.2024 повідомила позивача, що проведення повторного медичного огляду відбудеться при ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З вказаного листа не можливо встановити дату його отримання позивачем, разом з тим, у ньому відсутня інформація щодо дати проведення повторного медичного огляду. Також матеріалами справи не підтверджуються твердження позивача щодо перенесення дати проведення медичного огляду з 05.04.2024 на 05.06.2024, про що вказано у позовній заяві.

Згідно матеріалів справи, 18.09.2024 позивач подав до відповідача заяву про скасування Наказу від 19.02.2024 №359-к/01 «Про увільнення від роботи», у зв`язку з не прийняттям його до особового складу у військовій частині, про що наявна його заява, разом із доданим до неї поясненням від 18.09.2024. Зокрема, згідно таких пояснень, після отримання мобілізаційного розпорядження, позивача було відправлено до учбової частини АДРЕСА_1 ; за результатами фізичних тестів позивач зазначає, що його не було зараховано до складу військової частини по стану здоров`я. Після прибуття до м. Київ позивач зазначає, що оскаржив постанову ВЛК про стан свого здоров`я 04.06.2024, копію документів про оскарження постанови ВЛК додає (а.с.22-23).

На запит НЕК «Укренерго» від 25.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 11.10.2024 надано відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_6 не призивався.

Наказом від 17.10.2024 № 15874-к/01 «Про скасування наказу НЕК «Укренерго» від 19.02.2024 № 359-к/01 «Про увільнення від роботи», скасовано наказ НЕК «Укренерго» від 19.02.2024 № 359-к/01 «Про увільнення від роботи», пунктами 2 та 3 Наказу визначено необхідність забезпечення внесення відповідних змін до табелю обліку робочого часу Департаменту інфраструктурних систем та здійснення утримання виплачених коштів ОСОБА_1 , нарахованих відповідно до наказу НЕК «Укренерго» від 27.02.2024 № 375-к/оп, з урахуванням змін до табелю обліку робочого часу.

Відповідно до Розрахункового листка НЕК «Укренерго» станом на початок листопада 2024 борг ОСОБА_1 становить 234 591,26 грн. 28.11.2024 ОСОБА_1 ознайомився з даним листком, зазначивши, що з боргом не погоджується.

З довідки НЕК «Укренерго» № 01/68956 від 06.11.2024 загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з квітня 2024 по вересень 2024 становить 267 018,00 грн. Зазначене також підтверджується Довідкою форми ОК-7.

Наказом № 2093-К101 відповідач звільнив ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням позивача, з 28.11.2024. Вирішено здійснити виплату грошової компенсації за 6 календарних днів невикористаної відпустки з яких 3 календарні дні, на які працівник набув право до 31.12.2023 (додаткова щорічна відпустка за роботу з ненормованим робочим днем за період з 24.02.20121 по 23.02.2022 - 3 кал.дні; основна щорічна відпустка за період з 24.02.2024 по день звільнення - 3 кал.дні).

Стороною позивача також долучено: роздруківку Військово-облікового документу з Резерв+ станом на 16.10.2024, з якої вбачається відстрочка від призову під час мобілізації до 14.12.2024 (тип відстрочки: бронювання); роздуківку виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.02.2024 - 30.11.2024; копію військового квитка № НОМЕР_1 ; роздруківку листування з ОСОБА_4 ; роздруківку листування з ОСОБА_3 ; копію довідки № 12/7/301 про проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії від 05.06.2024; роздруківку листування з ОСОБА_2 ; роздруківку листування з ОСОБА_6 ; роздруківку листування з ОСОБА_7 ; роздруківку листування з ОСОБА_8 ; роздруківку листування з ОСОБА_9 ; роздруківку листування з ОСОБА_10 ; роздруківку листування з ОСОБА_11 ; роздруківку листування з ОСОБА_12 ; роздруківку листування з ОСОБА_13 ; роздруківку листування з ОСОБА_14 ; роздруківку листування з ОСОБА_15 .

Стороною відповідача до матеріалів справи долучено: Розрахункові листки щодо виплат ОСОБА_1 за період з лютого 2024 року по листопад 2024 року; витяги з табелю обліку робочого часу відносно ОСОБА_1 за період з лютого 2024 року по листопад 2024 року; копію колективного договору НЕК «Укренерго»; Довідку про нараховані, утримані та виплачені суми заробітної плати за 2024 рік ОСОБА_1 , у якій зазначено, що залишок боргу останнього по перерахунку згідно Наказу № 1874 к/01 після вирахування податків становить 234 591,26 грн; копію посадової інструкції, підписану ОСОБА_1 ; Положення про преміювання працівників НЕК «Укренерго».

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Типова форма трудового договору про дистанційну роботу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу.

Громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом у разі оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також громадяни віком від 18 до 25 років, які проходять військову службу за контрактом, укладеним відповідно до абзацу четвертого частини третьої статті 23 цього Закону строком на один рік, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

За працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ч. 3 ст. 119 КЗпП України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що наказом ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 19.02.2024 № 359-к/01 позивача було увільнено від роботи з 21.02.2024 до фактичного звільнення з військової служби. Зазначений наказ був виданий на підставі повістки на відправку ІНФОРМАЦІЯ_5 та відповідає вимогам статті 119 КЗпП України.

Наказом ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 17.10.2024 № 1874-к/01 наказ про увільнення від роботи було скасовано. Відтак до вказаної дати наказ про увільнення був чинним та породжував відповідні правові наслідки для сторін трудових правовідносин, зокрема статус позивача як увільненого від роботи працівника не змінювався, облік його робочого часу не здійснювався, що підтверджується витягами з табелів обліку робочого часу, долученими до матеріалів справи; а отже, він не був зобов`язаний виконувати трудові обов`язки, а відповідач організовувати для нього робочий процес та вести облік робочого часу.

Також після скасування наказу про увільнення від роботи вищезазначеним наказом № 1874-к/01 від 17.10.2024 відповідачем внесено зміни до табелів обліку робочого часу з відміткою «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин, що свідчить про відсутність у відповідача підтверджених даних щодо фактичного виконання позивачем роботи у відповідний період.

Крім того, в позовній заяві позивач не заперечує, що 17.09.2024 ОСОБА_3 , спеціаліст з військового обліку НЕК «Укренерго» запросила позивача на очну зустріч з метою офіційного з`ясування обставин призову або не призову позивача на військову службу, після чого позивач написав заяву та пояснення від 18.09.2024.

Суд звертає увагу, що чинне трудове законодавство не передбачає автоматичного припинення дії наказу про увільнення від роботи у разі подальшого з`ясування обставин щодо непризову працівника на військову службу. Такий наказ підлягає скасуванню роботодавцем у встановленому порядку.

Отже, у період з 21.02.2024 по 17.10.2024 позивач перебував у статусі працівника, увільненого від виконання трудових обов`язків, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації і відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпПУ, про що видано відповідний Наказ від 19.02.2024 №359-к/01.

Аргументи позивача, що у цей період він фактично виконував трудові обов`язки оскільки вів переписку у месенджері Microsoft Teams з працівниками підприємства, надавав їм консультації у телефонному режимі та режимі відеотрансляції, допомагав вирішувати помилки у роботі систем, не спростовують факт зволікання з повідомлення роботодавця щодо відсутності підстави для його увільнення як призваного на військову службу під час мобілізації. Адже після проходження 22.02.2024 медичного огляду у ході якого виявлено невідповідність його стану здоров`я висновку ВЛК та повернення з навчально - тренувального центру № 179 до м. Києва, знаючи про не зарахування його до лав Збройних Сил України, такий зволікав із повідомленням роботодавця про відсутність підстав для його увільнення, та ще протягом 8 місяців продовжував отримувати виплати, передбачені п. 5.45 Колективного договору, саме як працівник призваний на строкову військову службу за призовом.

Зазначене повідомлення щодо неприйняття його на військову службу здійснено позивачем лише 18.09.2024.

Доказів поважності причин такого неповідомлення роботодавця про факт не прийняття його на військову службу за період з 21.02.2024 по 18.09.2024 матеріали справи не містять, та таких суд під час розгляду справи не встановив, а сторони про такі обставини суд не повідомляли.

Також у судовому засіданні з`ясовано, що у зв`язку з не зарахуванням до особового складу Збройних Сил України та скасуванням наказу НЕК «Укренерго» № 359-к/01 «Про увільнення від роботи», провідного адміністратора систем Відділу голосового зв`язку Департаменту інфраструктурних систем ОСОБА_1 , відповідачем проведено корегування заробітної плати за період з 19.02.2024 по 18.10.2024 згідно наданих табелів.

Згідно відзиву, у результаті проведеного корегування заробітної плати за період з 19.02.2024 по 18.10.2024 відповідачем встановлено, що позивачем безпідставно отримано кошти в розмірі 234591, 26 грн, які було нараховано НЕК «Укренерго» та виплачено позивачу як працівнику призваному на військову службу під час мобілізації. Про необхідність повернення безпідставно отриманих коштів повідомлено ОСОБА_1 та надано розрахунковий лист. Позивачем 28.11.2024 підписано розрахунковий лист та зазначено про відмову повернути безпідставно отримані кошти в добровільному порядку.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.01.2025 відкрито провадження у справі №758/824/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 234591,26 грн. Справа перебуває на розгляді у суді.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України)

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Щодо наданих позивачем роздруківок листування у месенджері Microsoft Teams, скріншотів інтерфейсів програмних систем, з таких не можливо встановити обсяг та характер виконаної роботи, чи входять такі роботи до трудової функції працівника, про наявність розпоряджень роботодавця та прийняття результатів виконаної роботи.

Крім того, як було вищезазначено, після з`ясування щодо незарахування позивача до особового складу Збройних Сил України, та скасування наказу про увільнення від роботи, відповідачем внесено зміни до табелів обліку робочого часу з відміткою «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин, та відсутністю у відповідача підтверджених даних щодо фактичного виконання позивачем роботи у відповідний період.

Таким чином, позовна вимога-1 є необґрунтованою, не підтверджена належними та достовірними доказами у справі, тому у такій вимозі слід відмовити.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо позовних вимог 2, 3, 4, то оскільки такі вимоги є похідними від основної позовної вимоги-1, у якій відмовлено, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення незаконно утриманої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації за невикористану відпустку, оскільки підстав для таких виплат суд не встановив.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про встановлення факту виконання трудових відносин та стягнення заробітної плати - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», місцезнаходження - місто Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, .

Повний текст судового рішення, з урахуванням перебування судді у відпустці, складено 29.01.2026.

Суддя О.І.Якимець