Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі

головуючої судді Якимець О.І.

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_7,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача у якому просить: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що шлюб між сторонами був укладений та зареєстрований 05.06.2021 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Позивач зазначає, що у шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 2098,свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 .

Як вказується у позові, у грудні 2024 року відповідач покинув сім`ю, сторони припинили фактичні сімейні відносини, проживають окремо та 20.01.2025 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб було розірвано.

Зі слів позивача, донька ОСОБА_6 проживає з нею, спору між батьками щодо місця проживання дитини немає.

Як стверджується у позові, оскільки дитина проживає з матір`ю, остання має право на отримання грошових коштів від батька дитини на її утримання. Відповідач офіційно працевлаштований, має постійні доходи.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, останній просить:

1) визнати неправомірними та непропорційними вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі однієї четвертої (1/4) доходу відповідача в позовному провадженні, оскільки такий розмір не відповідає реальним та об?єктивним потребам дитини, значно перевищує необхідний для її гармонійного розвитку рівень забезпечення та є надмірним, непропорційним і несправедливим;

2) при визначенні розміру аліментів на дитину у разі задоволення позову встановити граничний розмір - не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, виходячи з принципу справедливості та пропорційності, а також з урахуванням фактичних потреб дитини та фінансових можливостей відповідача;

3) у разі якщо суд вважатиме за необхідне самостійно визначити розмір аліментів відповідно до частини першої статті 183 СК України, прошу встановити частку аліментів не більше однієї дванадцятої (1/12) доходу відповідача, оскільки така сума відповідає реальним потребам дитини, принципу справедливості та пропорційності, а також забезпечує належний баланс між можливостями відповідача та потребами дитини;

4) врахувати принцип рівності обов?язків батьків при утриманні дитини, оцінити реальні можливості та внесок кожного з батьків у забезпечення потреб дитини, а також співвідношення доходів і витрат сторін. Встановлення аліментів має відбуватися у межах обґрунтованого, пропорційного та справедливого розміру, який забезпечуватиме баланс між обов?язками батьків та реальними потребами дитини;

5) врахувати додаткові фінансові обов?язки відповідача, а саме утримання непрацездатної матері, яка є пенсіонеркою, має проблеми зі здоров?ям та потребує щомісячної матеріальної підтримки, що істотно впливає на мої фінансові можливості щодо утримання дитини. Відмовити позивачці у задоволенні вимог щодо стягнення аліментів у розмірі, більшому, ніж обґрунтовано та пропорційно реальним потребам дитини.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

У судовому засіданні, яке відбулося 26.12.2025, представники сторін надали пояснення по суті справи, та підтримали доводи, які наведені ними у заявах по суті.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 30.09.2021, яке видане Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 2098.

З матеріалів справи та аналізу Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2025 у справі № 758/16323/24 шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з Витягів з Реєстру територіальної громади та не заперечується сторонами, дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю.

Стороною відповідача до матеріалів справи долучено: копію платіжних інструкцій про перерахунок грошовий коштів ОСОБА_2 з призначенням платежу «Аліменти»; роздруківку скріншотів листування; копію пенсійного посвідчення матері відповідача.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 05.12.2025 № КБ000000157, вбачається, що відповідач займає посаду Оператора верстатів з програмним керуванням 4 розряду. Дохід за період з 01.11.2024 по 31.10.2025 склав 4 226 430,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20).

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Отже, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

При цьому добровільний порядок сплати аліментів не виключає права стягувача аліментів у будь-який час звернутися з заявою про стягнення аліментів до суду.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частино 5 ст. 183 СК України, передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька дитини.

Частка від доходу платника аліментів визначається у дробовому або відсотковому співвідношенні до доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи не містять доказів матеріального становища відповідача, стану здоров`я чи інших обставин, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти на дитину у розмірі, визначеному позивачем, а саме 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно.

Крім того, матеріали справи не містять доказів (рішення суду про стягнення аліментів на користь матері, договорів довічного утримання тощо), які б підтверджували юридичний обов`язок або фактичне понесення витрат на утримання матері у розмірах, що унеможливлюють сплату аліментів на доньку.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, виходячи з того, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, щодо чого відповідач не заперечує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.

При цьому суд зазначає, що аргумент відповідача щодо встановлення граничного розміру стягнення аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку - стосується стягнення аліментів за судовим наказом, та не може встановлюватися при розгляді справ позовного провадження про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо вимоги відповідача про зменшення розміру аліментів до 1/12 від його доходу, оскільки на його думку саме така сума відповідає реальним потребам дитини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність такого твердження, оскільки зазначене не підтверджується належними та достатніми доказами у справі, тому відхиляється судом.

Отже, враховуючи встановлені обставини, право дитини на достатній життєвий рівень, суд приходить висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача ( ОСОБА_3 ) на користь позивача ( ОСОБА_2 ) на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття.

Позов пред`явлено до суду 16.11.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд», а відтак аліменти необхідно стягувати з 16.11.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 1211,20 грн судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно позичаючи з 16.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1211,20 грн в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення, з урахуванням перебування судді у відпустці та на лікарняному, складено 29.01.2026.

Суддя О. І. Якимець