Провадження №2-з/375/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року селище Рокитне

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Банах-Кокус О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Рокитнянського районного суду Київської області надійшла заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- нежитлову будівлю, літ. "А"-86,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю, літ. "А"- 283,0 кв.м, літ. "Б" - 20,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Свої вимоги заявник обгрунтовував тим, що на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого Дерун К.А. приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області від 22 вересня 2021 року зареєстрованого у реєстрі за № 2273 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100000,00 грн, без нарахувань відсотків, строком до 22 вересня 2022 року.

Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадковго реєстру № 77764807 виданої 25.07.2024, 27.04.2024 заведена спадкова справи за № 17/2024 на майно ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 червня 2024 року заявником надіслано лист-вимогу ОСОБА_3 про повернення позичених ОСОБА_2 коштів.

Заявник вказує, якщо не вжити заходи забезпечення позову, то існують ризики продажу усього майна спадкодавця після оформлення свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 , реальна неможливіть повернення позичених коштів та фактичної неможливості виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у даній справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч.6 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Згідно із п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого Дерун К.А. приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області від 22 вересня 2021 року зареєстрованого у реєстрі за № 2273 ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100000,00 грн, без нарахувань відсотків, строком до 22 вересня 2022 року.

Судом досліджено інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, яка надана заявником та встановлено, що ОСОБА_2 володів на праві власності декількома об`єктами нерухомого майна, вартість яких перевищує суму в 100000,00 грн.

Заявник вважає, що існують ризики, що після оформлення свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 може відбутися швидке відчуження або переоформлення успадкованого майна, без задоволення вимог кредитора, а такий вид забезпечення позову, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, проте доказів на підтвердження достатньо обґрунтованого припущенням невиконання відповідачем судового рішення не надав.

Разом з тим заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на все нерухоме майно відповідача є не співмірним і не в повній мірі відповідатиме заявленим позовним вимогам.

Оцінивши докази надані заявником, судом не встановлено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Висновок суду

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.

Верховний Суд у постановах від 25.09.2020 року у справі № 925/77/20, від 13.01.2020 року по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 року по справі № 904/4511/19 дійшов відповідного правового висновку та зазначив, що обов`язок доказування наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, покладається саме на заявника.

За таких обставин, з урахуванням вимог, мотивів заявника та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про необгрунтованість заяви про забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 149,150,152,153,157,260,261,353,354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Олена БАНАХ-КОКУС