Справа №:755/1629/25
Провадження №: 2/755/3040/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Грищенко С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності, зобов`язання передати предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

27.01.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , сформована в системі «Електронний суд» 23.01.2025, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності, зобов`язання передати предмет іпотеки.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд:

«В рахунок часткового стягнення заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перед ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що виникла за укладеним між ними Договором позики від 06 липня 2020 року та яка складає загальну суму 1 864 176, 00 (один мільйон вісімсот шістдесят чотири тисячі сто сімдесят шість гривень 00 копійок), звернути стягнення на предмети застави за Договором застави від 01.07.2023 року за їх оціночною вартістю, що становить 670 400, 00 грн. (шістсот сімдесят тисяч чотириста гривень 00 копійок), а саме на транспортні засоби згідно з переліком:

- транспортний засіб автомобіль AUDI, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, оціночною вартістю 549 500, 00 грн (п`ятсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.)

- транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, оціночною вартістю 120 900, 00 грн (сто двадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.),

шляхом передачі предметів застави - 2 (двох) одиниць транспортних засобів загальною вартістю 670 400, 00 грн. (шістсот сімдесят тисяч чотириста гривень 00копійок), вказаних вище, у власність Позивача - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) згідно з договором застави від 01.07.2023 р та визнати за Позивачем - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) права власності на вказані транспортні засоби.»

29.01.2025 року позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано в провадження судді Коваленко І.В.

10.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали.

17.02.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 10.02.2025 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків.

18.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

08.04.2025 року до суду подано спільну заяву від імені позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 про укладення мирової угоди сторін у справі.

08.04.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення третіх осіб. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне Товариство «Універсал Банк» (, адреса місцезнаходження: 04114, м.Київ, вул. Автозаводська,54/19), Акціонерне Товариство «Таскомбанк» (, адреса місцезнаходження: 02105, м.Київ, вул. С. Петлюри 30), Акціонерне Товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, адреса місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд.4), Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (, адреса місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Васильківська, 100).

05.06.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у затвердженні мирової угоди від 03 квітня 2025 року, укладеної між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

05.06.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Доводи позову

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06 липня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання позики. Відповідно до пункту 3.1 Розділу 3 даного Договору сума позики становила 543 432, 00 грн. При цьому, згідно з п. 3.2. цього ж Договору Сторони визначили, що з метою захисту від інфляції, відповідно до приписів ч.2 ст. 524 ЦК України, визначається еквівалент отриманої суми позики відносно іноземної валюти - долара США, який складає 20 000, 00 доларів США за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на день укладення Договору, який дорівнює 27,1716 грн за 1 дол. США. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 06 липня 2020 року ОСОБА_2

23 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, за якою відповідач отримала в борг додаткову суму коштів в розмірі 425 643,00 грн, що на день укладеної цієї Додаткової угоди становило еквівалент 15 000, 00 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на дату укладення цієї Додаткової угоди, який дорівнював 28,3765 за 1$ США. Отримання даної суми коштів позичальником також підтверджено розпискою від 23.10.2020 року, де зазначається також, що відповідач зобов`язується повернути суму боргу - грошові кошти в розмірі 425 643,00 грн 31.07.2022 року.

27 липня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, за якою відповідач отримала в борг додаткову суму коштів в розмірі 100 000,00 грн, що на день укладеної цієї Додаткової угоди становило еквівалент 2 734, 59 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на дату укладення цієї Додаткової угоди, який дорівнює 36,5686 за 1$ США. Отримання даної суми коштів підтверджено розпискою від 27.07.2022 року, де зазначається, що відповідач зобов`язується повернути суму боргу - грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн 31.12.2022 року

Таким чином, загальна сума коштів, переданих позивачем відповідачу в борг склала 1 069 075, 00 гривень, що в еквіваленті дорівнює 37 734,59 доларів США.

30 грудня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, якою пролонговано строк виконання зобов`язання, а саме відповідач зобов`язується повернути всю фактично отриману в рамках вищезгаданого Договору про надання позику (з урахуванням всіх укладених Додаткових угод) у повному обсязі в строк до 30.11.2023 року. Крім того, сторони домовились, що повернення позики частково буде забезпечено заставою.

01 липня 2023 року між позивачем, як заставодержателем та відповідачем, як заставодавцем, укладено Договір застави, відповідно до якого виконання зобов`язань позичальника з повернення вищевказаної позики було частково (в розмірі визначеної вартості предметів застави), забезпечено заставою. Зокрема, у часткове забезпечення виконання зобов`язань (п.1.2 Договору застави) відповідач передав в заставу індивідуально визначене рухоме майно, а саме належні йому на праві власності предмети застави - транспортні засоби, вказані нижче: - транспортний засіб автомобіль AUDI, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, вартість оцінюється сторонами в розмірі 400 000 грн; - транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, вартість оцінюється сторонами в розмірі 70 000,00 грн.

20 листопада 2023 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено Додаткову угоду №4 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, якою пролонговано строк виконання зобов`язання, а саме позичальник зобов`язується повернути всю фактично отриману в рамках вищезгаданого Договору про надання позику (з урахуванням всіх укладених Додаткових угод) у повному обсязі в строк до 20 червня 2024 року.

Заставу вищевказаного рухомого майна 14.06.2024 року було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

20 червня 2024 року відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення боргу позивачу. З огляду на це, 01.07.2024 року позивач подав заяву до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження та в порядку статей 27, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснено нотаріально завірене повідомлення Позичальнику про передачу обтяжувачу у власність предмети забезпечуваного обтяження в рахунок погашення частини боргу за Договором позики за вартістю, визначеною нами в Договорі застави, шляхом укладення договору про задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу, ринкова вартість об`єкта оцінки AUDI A1, номер кузова (VIN код) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , рік випуску: 2012, станом на 19.07.2024 року становить 549 500, 00 грн.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу, ринкова вартість об`єкта оцінки: SMART CITY, номер кузова (VIN код) НОМЕР_6 , реєстраційний № НОМЕР_7 , рік випуску: 2000, станом на 18.07.2024 року становить 120 900, 00 грн.

Позивач вказує, що станом на 21.01.2025 року відповідач не повернула отриману позику за Договором позики від 06.07.2020 року (з урахуванням всіх додаткових угод до нього) в розмірі 1 069 075,00 грн, що на момент отримання грошових коштів було еквівалентом 37 734,59 доларів США. Посилаючись на приписи ч.2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, позивач зазначає, що відповідно до встановленого курсу гривні до долара США у розмірі 42,1551 гривні за 1 долар США, станом на 21.01.2025 року сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 1 590 705, 41 гривні.

Крім того, позивач звертає увагу, що 3% річних за 215 днів прострочення боргу склали 28 109, 73 гривні, а неустойка в розмірі подвійної облікової ставки НБУ склали 198 293, 41 грн за період з 21.06.2024 року по 12.12.2024 року (облікова ставка 13%), та 47 067, 45 грн за період з 13.12.2024 по 21.01.2025 року (облікова ставка 13,5%)

Таким чином, на момент звернення до суду загальний борг відповідача перед позивачем складає 1 864 176, 00 гривень, при цьому повернення цього боргу частково, а саме на суму 670 400, 00 грн, забезпечено заставою рухомого майна оціночною вартістю 670 400, 00 грн. Позивач вважає, що він, як заставодержатель, реалізовує своє право звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття права власності на предмети застави.

01.07.2024 року позивач подав заяву до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження та в порядку статей 27, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснено нотаріально завірене повідомлення Позичальнику про передачу обтяжувачу у власність предметів забезпечуваного обтяження в рахунок погашення частини боргу за Договором позики за вартістю, визначеною в Договорі застави, шляхом укладення договору про задоволення вимог застоводержателя. Одночасно з цим повідомленням подано заяву до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження.

Отже, після 20.06.2024 року у зв`язку з невиконанням відповідачем боргових зобов`язань перед позивачем, останній отримав право на набуття у власність транспортних засобів, що є предметом застави.

Щодо правової позиції відповідача

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, у підготовчому засіданні позовні вимоги визнавала у повному обсязі та просила ухвалити рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 06 липня 2020 року між сторонами укладено Договір про надання позики, предметом якого є надання позикодавцем ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткової поворотної матеріальної допомоги у грошовій формі. (а.с.17)

Відповідно до пункту 3.1 Розділу 3 даного Договору про надання позики сума позики становить 543 432, 00 грн.

Пунктом п. 3.2. цього ж Договору Сторони домовились, що відповідно до приписів ч.2 ст. 524 ЦК України, ними визначається еквівалент отриманої позичальником суми позики відносно іноземної валюти - долара США, який складає 20 000, 00 доларів США за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на день укладення цього Договору, який дорівнює 27,1716 грн за 1 дол. США.

Факт отримання позики в сумі 543 432, 00 грн. підтверджується власноручно написаною відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 06 липня 2020 року (а.с.18)

23 жовтня 2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, за якою відповідач отримала від позивача у борг додаткову суму коштів в розмірі 425 643,00 грн, що на день укладеної цієї Додаткової угоди становить еквівалент 15 000, 00 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на дату укладення цієї Додаткової угоди, який дорівнював 28,3765 за 1$ США. (а.с.19)

Факт отримання грошових коштів в сумі 425 643,00 грн підтверджується власноручно написаною відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 23.10.2020 року, в якій остання також зазначила, що зобов`язується повернути суму боргу - грошові кошти в розмірі 425 643,00 грн до 31.07.2022 року. (а.с.20)

27 липня 2022 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, за якою відповідач отримала в борг додаткову суму коштів в розмірі 100 000,00 грн, що на день укладеної цієї Додаткової угоди становило еквівалент 2 734, 59 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на дату укладення цієї Додаткової угоди, який дорівнює 36,5686 за 1$ США. (а.с.21)

Факт отримання грошових коштів в сумі 100 000,00 грн підтверджується власноручно написаною відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 27.07.2022 року, в якій остання також зазначила, що зобов`язується повернути суму позики (включаючи всі отримані раніше суми за розписками від 06.07.2020 р. на суму 543 432,00 грн (20 000,00 $) та від 23.10.2020 р. на суму 425 643,00 грн (15 000,00 $)) до 31 грудня 2022 року. (а.с.22)

Таким чином, загальна сума коштів, переданих позивачем відповідачу у борг склала 1 069 075, 00 гривень, що в еквіваленті дорівнює 37 734,59 доларів США, і сторонами не заперечується.

30 грудня 2022 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, якою пролонговано строк виконання зобов`язання, а саме: відповідач зобов`язувалась повернути всю фактично отриману в рамках даного Договору суму позики (з урахуванням всіх укладених Додаткових угод) у повному обсязі в строк до 30.11.2023 року. Крім того, сторони домовились, що повернення позики частково буде забезпечено заставою транспортних засобів, для чого сторони укладають між собою відповідний договір застави. (а.с.23)

01 липня 2023 року між позивачем, як заставодержателем та відповідачем, як заставодавцем, укладено Договір застави, предметом якого відповідно до пункту 1.1., сторони визначили, що цей договір частково, в розмірі визначеної цим Договором вартості предметів застави, забезпечує вимоги заставодержавтеля на суму вартості предметів застави, які випливають із Договору позики (з урахуванням всіх додаткових угод до нього), укладеного між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого заставодавець зобов`язується перед заставодержавтелем повернути повну суму позики, отриману ним за Договором позики в строки і у порядку передбаченому Договором позики. (а.с.25-26)

Пунктом 1.2. Договору застави від 01.07.2023 року сторони погодили, що в часткове забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у пункті 1.1. цього Договору, заставодавець, тобто відповідач, на умовах передбачених цим Договором, передає у заставу індивідуально визначене рухоме майно, а саме належні йому на праві власності предмети застави - транспортні засоби, вказані нижче:

- транспортний засіб автомобіль AUDI, випуску 2012 року, кузов № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1390, державний номер НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020 видане ТСЦ 8045, вартість оцінюється сторонами в розмірі 400 000 грн;

- транспортний засіб автомобіль SMART CITY, випуску 2000 року, кузов № НОМЕР_6 , об`єм двигуна 599 см. куб., державний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044, вартість оцінюється сторонами в розмірі 70 000,00 грн. (а.с.25-26)

20 листопада 2023 року між сторонами укладено Додаткову угоду №4 до Договору про надання позики від 06 липня 2020 року, якою пролонговано строк виконання зобов`язання, а саме відповідач, як позичальник, взяла на себе зобов`язання повернути всю фактично отриману в рамках вищезгаданого Договору про надання позику (з урахуванням всіх укладених Додаткових угод) у повному обсязі в строк до 20 червня 2024 року. (а.с.24)

14.06.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савченко А.В. у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №31396541 зареєстровано заставу рухомого майна, а саме: автомобіля легкового, марки SMART, модель CITY, тип загальний легковий КУПЕ-В, 2000 року випуску, колір - чорний; номер об`єкта: НОМЕР_6 ; номер державної реєстрації НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044 ; та автомобіля легкового, марки AUDI, моделі А1; тип - легковий - загальний ХЕТЧБЕК-В, 2012 року випуску, колір - синій, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020, видане ТСЦ 8045, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №91854559 від 14.06.2024 року. (а.с.28-29)

На підтвердження належності транспортних засобів на праві власності відповідачу ОСОБА_2 позивачем в матеріалах справи наявні: свідоцтво про реєстрації транспортних засобів НОМЕР_8 від 30.08.2016 року видане ТСЦ 8044 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 06.11.2020, видане ТСЦ 8045 (а.с.а.с.30-31)

На підтвердження ринкової вартості транспортних засобів, позивачем додано Звіти про незалежну оцінку колісних транспортних засобів, виконаних директором ТОВ «Реал Експерт» Кожемякіною Г.А.

Так, за висновками Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу: ринкова вартість об`єкта оцінки колісного транспортного засобу - AUDI A1, реєстраційний № НОМЕР_4 , рік випуску: 2012, номер кузова (VIN код) НОМЕР_3 , на дату оцінки 19 липня 2024 року становить 549 500, 00 грн. (а.с.36-44)

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу: ринкова вартість об`єкта оцінки колісного транспортного засобу - SMART CITY, реєстраційний № НОМЕР_7 , рік випуску: 2000, номер кузова (VIN код) НОМЕР_6 на дату оцінки: 18 липня 2024 року становить 120 900, 00 грн. (а.с.45-53)

До позовної заяви долучено нотаріально посвідчене повідомлення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , датоване 01.07.2024 року, в якому позивач вимагає від відповідача протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення або а) виконати зобов`язання з повернення суми боргу в розмірі 1 529 688,58 грн, або б) передати позивачу у власність предмети забезпечувального обтяження в рахунок погашення частини боргу за Договором позики за вартістю, визначеною в Договорі застави, шляхом укладення договору про задоволення вимог заставодержателя. (а.с.27)

01.07.2024 року до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі заяви позивача про реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмети обтяження, в порядку статей 27, 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», про порушення ОСОБА_2 зобов`язання з повернення позики, приватним нотаріусом Савченко А.В. здійснено реєстрацію таких відомостей в Державному реєстрі обтяжень. (а.с.56)

Станом на 21.01.2025 року відповідач отриману за Договором позики від 06.07.2020 року (з урахуванням всіх додаткових угод до нього) позику в розмірі 1 069 075,00 грн не повернула.

Шляхом огляду системи документообігу Дніпровського районного суду міста Києва, судом виявлено наступні судові рішення, ухвалені за результатами розгляду цивільних справ за позовами юридичних осіб (кредиторів) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а саме:

1. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2024 року у справі №:755/5783/24, провадження №: 2/755/4234/24 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , місцезнаходження за адресою: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070, заборгованість за кредитним договором № 01 від 09 січня 2018 року станом на 01 лютого 2024 року у розмірі 83 013 (вісімдесят три тисячі тринадцять) грн 27 коп, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 53 112,91 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 29 900,36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , місцезнаходження за адресою: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

2. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.04.2024 року у справі № 755/4006/24, провадження № 2/755/3303/24 задоволено позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, м. Київ, вул. В. Васильківська, 100) суму заборгованості за Кредитним договором № 630522160 від 22.11.2016 року у розмірі 116 475,35 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., а всього на загальну суму 119 503 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот три) гривні 35 копійок.

3. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.07.2024 року у справі № 755/3539/24, провадження №2/755/3104/24 задоволено позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 630687203 від 17 липня 2017 року у розмірі 143 131 гривня 73 копійки та судовий збір у розмірі 2 684 гривні 00 копійок, а всього на загальну суму 145 815 (сто сорок п`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 73 копійок.

4. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2024 року у справі №:755/12599/24, провадження №: 2/755/7143/24 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», , адреса місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 30, м. Київ, 02105, заборгованість за кредитним договором № 017/2887671-СК від 17 серпня 2016 року станом на 13 червня 2024 року у загальному розмірі 156 053 (сто п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят три) грн 01 коп, з яких 95 884,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, 60 168,52 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ,, на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк», , адреса місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 30, м. Київ, 02105, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

5. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.01.2024 року у справі №:755/637/24 відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» (вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ, 04114) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованої системи виконавчих проваджень судом виявлено наступні виконавчі провадження, боржником за яким є ОСОБА_2 :

№76062962, відкрите приватним виконавцем Телявським А.М. 17.09.2024 за заявою стягувача АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»;

№76102065, відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюк І.В. 20.09.2024 за заявою стягувача АТ «СЕНС БАНК»;

№76982830, відкрите приватним виконавцем Яцишиним А.М. 27.01.2025 за заявою стягувача АТ «ІДЕЯ БАНК»;

№77667295, відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малярем Я.А. 01.04.2025 за заявою стягувача АТ «ТАСКОМБАНК»;

№78120983, відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюк І.В. 19.05.2025 за заявою стягувача АТ «СЕНС БАНК».

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, за змістом ч.1 ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України)

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. (ч.2 ст. 1049 ЦК України)

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. (ч.3 ст. 1049 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. (ч.1 ст.533 ЦК України)

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.2 ст.533 ЦК України)

Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальник належним чином не виконала, у встановлений строк - до 20 червня 2024 року, який був визначений сторонами у Додатковій угоді №4 від 20.11.2023 року до Договору про надання позики від 06.07.2020 року - позику у сумі 1 590 705, 41 грн не повернула.

Таким чином, відповідач зобов`язана повернути позивачу грошові кошти у сумі 1 590 705, 41 грн, оскільки вказана сума позивачем правомірно визначена з урахуванням приписів ч.2 ст. 524, ч. 2 ст 533 ЦК України, відповідно до встановленого курсу гривні до долара США до гривні у розмірі 42,1551 гривні за 1 долар США станом на 21.01.2025 року.

Будь-яких належних та допустимих доказів належного виконання умов договору позики відповідачем суду не надано.

Що стосується 3% річних, нарахованих позивачем за 215 днів прострочення боргу, у сумі 28 109, 73 гривні, а також нарахованої неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.06.2024 року по 12.12.2024 року (облікова ставка 13%) у сумі 198 293, 41 грн та за період з 13.12.2024 по 21.01.2025 року (облікова ставка 13,5%) у сумі 47 067, 45 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє станом на день розгляду справи.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, суд приходить до переконання, що нараховані позивачем у період дії воєнного стану три відсотки річних та неустойка в розмірі подвійної облікової ставки НБУ підлягають списанню, оскільки у період дії воєнного стану відповідач звільнена від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Щодо вимоги про звернення стягнення на рухоме майно, в рахунок часткового стягнення заборгованості, шляхом передачі предметів застави у власність позивача та визнання за ним права власності на вказане майно, суд зазначає наступне.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. (ст.546 ЦК України)

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (ст.547 ЦК України)

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. (ч.1 ст.548 ЦК України)

Отже, одним із видів забезпечення виконання зобов`язань є застава.

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. (стаття 1 Закону України «Про заставу»).

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. (ч.1 ст.576 ЦК України, ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про заставу»)

Сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). (ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про заставу»)

Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. (ч.3 ст.11 Закону України «Про заставу»)

У договорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). (ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про заставу»)

Закон України «Про заставу» вимагає письмової форми договору застави, окрім випадків, коли предметом застави є нерухоме майно, неподільні об`єкти незавершеного будівництва (подільні об`єкти незавершеного будівництва у випадках, визначених законом), майбутні об`єкти нерухомості, космічні об`єкти, які вимагають нотаріального посвідчення договору застави на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави рухомого майна є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. (ч.ч. 3, 4 ст.577 ЦК України)

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. (ст.16 Закону України «Про заставу»)

Заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. (ст.17 Закону України «Про заставу»)

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. (ст.19 Закону України «Про заставу»)

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. (ч.1 ст.589 ЦК України)

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. (ч.2 ст.589 ЦК України)

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. (ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу»)

Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави. (ч.5 ст. 20 Закону України «Про заставу»)

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. (ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. У випадках, встановлених законом, права і обов`язки, пов`язані з обтяженням, виникають у третіх осіб. (ч.2 ст.3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. (ст.4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

До забезпечувальних обтяжень належать, зокрема: застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. (ч.1 ст.21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом, крім випадків, передбачених цією статтею. (ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. (ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. (ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. (ч.2 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. (ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»)

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Стаття 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Так, як що інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом строку, що визначається згідно з частиною другою статті 28 цього Закону.

Отже, Закон покладає на боржника обов`язок надіслати боржнику, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, та одночасно - Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

До позовної заяви долучено нотаріально посвідчене повідомлення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , датоване 01.07.2024 року, в якому позивач виклав зміст своєї вимоги до боржника

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2024 року за заявою позивача в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Разом з тим, обравши позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, позивач не дотримався вимог пункту 4 частини другої статті 25, пункту 1 частини першої статті 26, статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме: не надіслав відповідачу повідомлення та відомості з Державного реєстру про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача, які визначені у статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», настають за умови дотримання позивачем, як обтяжувачем, пункту 4 частини другої статті 25, пункту 1 частини першої статті 26, статті 27 Закону.

Протягом судового розгляду справи будь-яких заперечень проти переходу від відповідача до позивача права власності на предмети забезпечувального обтяження, відповідач не висловлювала ані в усній, ані в письмовій формі, ба більше, позовні вимоги визнавала у повному обсязі, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Тобто, дані обставини свідчать про готовність відповідача добровільно виконати покладений на неї обв`язок та дають суду підстави вважати, що остання не самоусунулась від його виконання. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на ту обставину, що безпосереднім зверненням до суду з даним позовом, предметом якого є звернення стягнення на майно, - це обставини, які свідчать про той факт, що особа, яка зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки щодо повернення суми кредиту, усунулась від їх виконання та свідомо нехтує вимогами чинного законодавства, не виконуючи обов`язок щодо повернення кредиту. Окрім цього, суд вважає, що звернення стягнення на предмет застави є крайнім заходом (subsidiarity), що застосовується, коли основне зобов`язання не виконується у строк, і це право виникає у заставодержателя, якщо договір чи закон не передбачають іншого, слугуючи механізмом реалізації права власності на заставлене майно для погашення боргу.

Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення у позивача, як обтяжувача, перешкод у реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

Матеріали справи містять докази про готовність відповідача добровільно передати рухоме майно, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання, що дає суду підстави вважати, що заявлені вимоги, в даному випадку, є передчасними, а тому, підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмети застави шляхом їх передачі у власність позивача не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

З огляду на вказані висновки, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав як заставодержателя.

Верховний Суд України у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 вказав, що обрання певного способу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в обраний ним спосіб відсутні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч.1 ст.2 ЦПК України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ч.1, ч.2 ст.5 ЦПК України)

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. (ч.1 ст.16 ЦК України)

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. (ч.2 ст.16 ЦК України)

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (пункти 5.6, 5.9 постанови ВП ВС, 21.09.22, справа №908/976/19)

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 44 постанови ВП ВС, 22.09.22, справа №462/5368/16-ц).

Згідно правових висновків, викладених у пункті 58 ВП ВС від 12.07.2023, справа №757/31372/18-ц: «… у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.»

Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірним правовідносинам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 та у справі № 904/5726/19, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. (пункт 86 Постанови ВП ВС від 04.12.2019 (справа 917/1739/17)

За змістом позовної заяви у кінцевому підсумку позивача цікавить отримання матеріальної компенсації, а не констатація судом наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором позики та відповідного обов`язку відповідача виконати грошове зобов`язання - повернути суму грошових коштів, визначену у Договорі позики та Додаткових до неї угодах.

За таких обставин, урахуванням відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , як заставодержателя, в обраний ним спосіб, суд приходить до висновку про можливість захисту порушеного права позивача ОСОБА_1 , як позикодавця, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за Договором позики від 06.07.2020 року у розмірі 670 400,00 гривень.

Щодо судового збору

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 5 363,20 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №7394-1472-9302-9502 від 21.01.2025 (а.с.1).

Виходячи з цього, суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 363 (п`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 20 копійок. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності, зобов`язання передати предмет іпотеки, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 06.07.2020 року у розмірі 670 400 (шістсот сімдесят тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 363 (п`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складений 20.01.2026 року з урахуванням періоду перебування головуючого судді у щорічній відпустці.

С у д д я: І.В.Коваленко