Справа № 399/144/24
Провадження № 2/399/134/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2025 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки Гаморі М.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Онуфріївка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ТОВ «Бізнес позика», звернулось до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за кредитним договором № 471281-КС-001 від 28.07.2023 в розмірі 143319, 88 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 28.07.2023 року мiж Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_3 укладено договiр № 471281-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізпозика» 28.07.2023 року направлено ОСОБА_1 , пропозицiю укласти договiр № 471281-КС-001 про надання кредиту. 28.07.2023 року ОСОБА_1 , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 471281-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 3i своєї сторони ТОВ «Бізнеспозика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий iдентифiкатор UA-1081, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено/вiдправлено.

Таким чином, 28.07.2023 року мiж ТОВ «Бізнеспозика» та ОСОБА_1 було укладено договiр № 471281-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 33000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, на позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33000 грн., шляхом перерахування на банківську карту позичальника № НОМЕР_2 .

Зважаючи на ті обставин, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором № 471281-КС-001 про надання кредиту, у боржника станом на 12.02.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 143319, 88 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 33000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 105369,88 грн., суми прострочених платежів за комісією - 4950 грн.

На підставі вищевикладеного просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2024 року у справі за позовом ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено.

Ухвалою суду від 10.02 2025 року, ОСОБА_1 поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06.05.2024 року по справі № 399/144/24 за позовом ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувано та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

18.03.2025 року до канцелярії суду від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Гаморі М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки просила суд відмовити ТОВ «Бізнес позика в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначила, що відповідачка надала суду витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 0000402 за фактом вчинення відносно неї шахрайських дій. Отже, на даний момент не підтвердженим є факт отримання кредитних коштів саме відповідачкою. Посилання позивача на ту обставину, що згідно наданої інформації, відповідач звернулася до правоохоронних органів щодо шахрайських дій відносно неї на суму 7000, 00 грн., а кредит було оформлено на 33000, 00 грн., є припущеннями, оскільки лише отримавши та дослідивши матеріали кримінального провадження можна підтвердити всі обставини, які стали підставо звернення відповідача до правоохоронних органів.

Відповідачка вважає, що позивач не підтвердив факт укладення кредитного договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 р., який відповідає вимогам цивільного законодавства, адже, роздруківка кредитного договору, паспорту споживчого кредиту та правил не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Позивач не надав доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем. Крім того, адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена в кредитному договорі, належить іншій особі, а відповідач не має доступу до даної адреси електронної пошти.

Навіть, якщо вважати кредитний договір укладеним, то відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватись, оскільки пункт 2.9. кредитного договору про орієнтовну реальну річну процентну ставку у розмірі 9168.16 % річних, а також всі умови кредитного договору щодо умов в цій частині, є кабальними для відповідача, як і умови пункту 2.4. кредитного договору про процентну ставку у розмірі 1.15013537 % фіксована в день, а також всі умови кредитного договору щодо умов в цій частині. Кабальними також є умови кредитного договору про орієнтовану загальну вартість кредиту у розмірі 85800, 00 гривні (п. 2.8. договору).

Крім того, встановлений у кредитному договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, у зв`язку з чим, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором.

Вважає, що умови договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 р. про надання кредиту (споживчий кредит електронна форма) є несправедливими, оскільки в них вбачається наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з умовами договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 р. про надання кредиту (споживчий кредит. електронна форма), відсоткова ставка за користування кредитом становить 1.15013537 % фіксована в день, що на наше переконання є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Адже, як свідчить розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, відсотки за користування кредитом нараховано у загальному розмірі 105 369, 88 грн., тоді як заборгованість по тілу кредиту складає суму у розмірі 33 000,00 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути проценти у розмірі, що значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту, а, отже, змістовне навантаження встановлення таких процентів полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції. При цьому, сума нарахованих в такому порядку процентів є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку відповідачу нараховано відсотки за період з 28.07.2023 р. по 14.02 2024 р. Відповідно до п. 2.7. договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 р. термін дії договору: 12.01.2024 р. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими поза межами строку кредитування не можуть бути задоволені, оскільки це не співпадає з нормам чинного законодавства.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Пунктом 2.5. Договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 р. передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 4 950, 00 гривень, розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору, встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Таким чином, умови кредитного договору №471281-КС-001 від 28.07.2023 р. щодо сплати комісії в розмірі 4950, 00 гри. за надання кредиту є нікчемними, отже, вимога щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 4950,00 грн. не повинна бути задоволена судом.

Враховуючи викладене позивач, нараховуючи відповідачу кабальні відсотки за користування кредитом протягом дії кредитного договору та в подальшому, встановивши комісію за видачу кредиту, в такий спосіб застосовує до неї такі відсотки та комісію як міру відповідальності за невиконання кредитного договору під час дії військового стану.

Станом на дату подання позову позивач нарахував їй прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 105 369, 88 грн., що становить 320 % від суми кредиту.

Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

Вважає, що встановлення позивачем реальної річної процентної ставки на дату укладення кредитного договору у розмірі 9168, 16 % (п. 2.9. кредитного договору), встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 105369, 88 грн., враховуючи те, що тіло кредиту становить 33000, 00 грн., нарахування простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 10536, 88 грн., що становить 320 % від тіла кредиту, є агресивною діяльністю, а отже - нечесною підприємницькою практикою.

В цьому випадку кредитний договір вважає недійсним, а його недійсність регламентується в розумінні нікчемності, оскільки закон встановлює імперативність цього поняття, а саме, недійсність такого правочину випливає із закону при досягненні таким оспорюваним правочином відповідних критеріїв нечесної підприємницької практики, які встановлені законом і додаткового судового рішення про визнання такого правочину недійсним закон не вимагає. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.03.2025 року до канцелярії суду від представника ТОВ «Бізнес позика» надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що факт наявності кримінального провадження та внесення даних у Єдиний державний реєстр до судових розслідувань свідчить лише про початок розслідування, але ніяк не може підтверджувати те, що відповідач не уклав з позивачем кредитний договір та звернув увагу суду, що наразі не доведений факт, того що проти відповідача було скоєно шахрайство, адже відсутнє рішення суду у кримінальній справі про факт вчинення шахрайства проти відповідача. Більше того, стороні позивача взагалі не зрозуло, яким чином кримінальне провадження про яке говорить сторона відповідача у своїй заяві про перегляд заочного рішення має хоч якесь відношення до даної справи, предметом розгляду якої було стягнення заборгованості за кредитним договором. У доданому витягу з ЄДРДР зазначено, що невстановлені особи під приводом працівників ЦНАП, начебто, заволоділи грошовими коштами у розмірі 7000 грн., які потерпіла самостійно перерахувала в якості сплачення ПДВ за отримання пільгових виплат на банківську карту шахрая.

У відзиві відповідачка не прямо не заперечувала укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, наявність заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 383 КК України, надана стороною відповідачки копія витягу з ЄДРДР та досудове розслідування про яке йдеться у витязі не має жодного відношення до цієї справи, предметом розгляду якої було стягнення заборгованості за кредитним договором, тому вважає, що суд не має брати до уваги дані докази та за аналогічних вищевказаних причин сторона відповідача заперечує проти задоволення клопотання сторони відповідача про витребування доказів у поліції матеріалів кримінального провадження.

Нормативно-правове обґрунтування укладення кредитного договору в електронній формі відповідно до норм Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію»:

Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Враховуючи вищевикладене, звернула увагу суду, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес позика» Гайворонською М.М.

Щодо дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та відповідача з укладення кредитного договору.

28.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 471281-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізпозика» 28.07.2023 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти договір № 471281-КС-001 про надання кредиту.

28.07.2023 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договір № 471281-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UА-1081, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 28.07.2023 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 471281-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ОСОБА_1 , через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Далі, ТОВ «Бізпозика» 28.07.2023 року було направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти договір № 471281-КС-001 про надання кредиту.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується двома довідками про перерахування коштів. Номер картки для перерахування коштів за кредитним договором був вказаний відповідачкою при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи «анкета клієнта», відповідно до якого позичальником був зазначений номер банківської картки № НОМЕР_2 для перерахування на нього коштів.

Крім того, відповідачка у відзиві на позовну заяву не поясняє чому на її думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідачка не була позбавлена можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача зазначив, що відповідно до умов кредитного договору стандартна процентна ставка в день становить 2, 00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1, 15013537, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, плата за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту.

Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту.

Встановлення у кредитному договору процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору. Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. Посилання позичальників на принцип «розумності» та «добросовісності» не є правовою підставою для зменшення суми процентів за користування кредитів, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України.

Щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до умов кредитного договору представник позивача зазначив, що відповідно до п. 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту становить 4950, 00 грн. Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Встановлений цим пунктом кредитного договору графік платежів який передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.

Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився зокрема сплатити комісію за надання кредиту.

У кредитних договорах ТОВ «Бізнес позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не у правилах надання кредитів чи паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у самих кредитних договорах, які укладаються у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та які підписуються за допомогою одноразових ідентифікаторів.

В заперечені на відповідь на відзив від 31.03.2025 року представник відповідача зазначила ту саму позицію, що викладена в відзиві на позовну заяву та додала, що отримання та переказ відповідачкі коштів у розмірі 33000 грн., позивачем належним чином не доведено.

Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві просив позов задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за його відсутності, таку ж позицію виклав у відповіді на відзив та додаткових поясненнях по справі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову. Надала пояснення згідно поданого відзиву на позовну заяву.

Представник відповідачки Гаморя М.В. в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Надала пояснення згідно поданого відзиву на позовну заяву.

Суд, заслухавши відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Судом встановлено що 28.07.2023 року мiж Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договiр № 471281-КС-001 про надання кредиту. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 33000 грн., строком на 24 тижні, тобто з терміном дії договору до 12.01.2024 року, з процентною фіксованою ставкою 2%, зниженою процентною ставкою за кредитом 1,15013537 % на день, комісією за надання кредиту 4950 грн., графіком платежів та паспортом споживчого кредиту. Договір був укладений в письмовій електронній формі шляхом підписання його одноразовим електронний ідентифікатором, анкетою клієнта /т. 1 .с. 17-29, 34-42, 43-51, 57-65, 94, т. 2 а.с. 30-34/.

Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14.02.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» за кредитним договором № 471281-КС-001 від 28.07.2023 року в розмірі 143319,88 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 33000 грн., заборгованість за відсотками - 105369,88 грн. /т. 1 а.с. 30-33/.

Відповідно до довідки від 24.02.2024 року ТОВ «ФК «Елеєнс» повідомило ТОВ «Бізнес позика» що на підставі укладеного між товариствами договору № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів ТОВ «ФК «Елеєнс» повідомило, що через систему Fondy за № 620680931, 28.07.2023 року ОСОБА_1 перераховано кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 в розмірі 25000 грн., згідно кредитного договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 року /а.с. 66/ та через систему Fondy за № 620681137, 28.07.2023 року ОСОБА_4 перераховано кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 в розмірі 8000 грн., згідно кредитного договору № 471281-КС-001 від 28.07.2023 року /т. 1 а.с. 67/.

Відповідно до п.п. 3.1.1. Правил після отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Бізнес позика» повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Після отримання оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор, тобто без ознайомлення ОСОБА_4 з Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» підписання договору є неможливим /т. 1 а.с. 68-87/.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000402 від 03.08.2023 року зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено, що 27.07.2023 року особа під приводом працівників ЦНАП, шляхом обману заволоділа грошовими коштами в сумі 7000 грн, які потерпіла ОСОБА_1 самостійно за допомогою додатку «Монобанк» зі своєї карти № НОМЕР_3 добровільно перерахувала в якості сплати ПДВ за отримання пільгових виплат на вказану їй банківську карту шахрая № НОМЕР_4 , про що свідчить квитанція № В474-Х12С-26ТМ-855 від 28.07.2023 року /т. 1 а.с. 145-146/.

Відповідно до договору № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017 року укладеного між ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «Бізнес позика», ФК бере на себе зобов`язання надати Товариству послугу «Переказ на картку», що включає в себе приймання від організації на поточний рахунок ФК грошових коштів, обробку розпоряджень ТОВ відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем VISA, MASTERCARD переказ грошових коштів, прийнятих фінансової установою від ТОВ на користь банка-есквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС /т. 1 а.с. 242-244/.

З фотознімків з екрана вбачається, що картка № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 емітована АТ «Універсал банк» /т. 1 а.с. 245, на звороті - 247/.

На ухвалу суду від 19.03.2025 року АТ «Універсал банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Згідно виписки з рахунку платіжної картки № НОМЕР_2 , 28.07.2023 року ОСОБА_4 отримала кошти і розмірі 33000 грн. /т. 2 а.с. 41-42, 126/.

Згідно наданої копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 2 а.с. 128/, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 , ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 2 а.с. 129, 133-134/.

Відповідно до довідки № 448 від 07.10.2025 року, виданої Онуфріївською селищною радою ОСОБА_1 1988 року народження, дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: дочка - ОСОБА_7 , 2006 року народження, дочка - ОСОБА_5 , 2008 року народження, дочка - ОСОБА_6 , 2012 року народження, діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні /т. 2 а.с. 130/.

Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № 1603-25-17596 від 07.10.2025 року, доходом ОСОБА_1 з січня 2025 року по травень 2025 року були соціальні виплати та з 01.05.2025 року почала отримувати заробітну плату. Відповідно до довідки за вих. № 1 від 06.10.2025 року ОСОБА_1 дійсно офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_8 з 01.05.2025 року на посаді швачки з окладом в розмірі 8000 грн., /т. 2 а.с. 131-132/.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачкою договору № 471281-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 28.07.2023 року.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч 2. ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-1081 у договорі приєдналась до Правил надання споживчих кредитів та погодилась на запропоновані позивачем умови користування та порядком надання товариством грошових коштів.

Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію", електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір № 471281-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит. Електронна форма) від 28.07.2023 року, підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

При цьому суд зазначає, що одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію".

Крім того, суд звертає увагу на те, що з п.п. 11.4.4. договору, позичальник (відповідачка) підтвердила, що ознайомлена з договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно і ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідачка з умовами договору була ознайомлена, підписала кредитний договір, однак умови договору порушила та кредитні кошти не повернула. Зворотного відповідачкою не доведено.

Факт отримання кредитних коштів відповідачкою не спростовано та станом на день вирішення спору в суді матеріали справи не містять доказів погашення відповідачкою заборгованості перед позивачем.

Стосовно доводів сторони відповідачки, що кредитний договір вона не укладала та такий договір укладений від її імені шахрайським шляхом суд зазначає про таке.

Так, відповідачка стверджує, що кредитні кошти за кредитним договором не отримувала, а кредитний договір укладений між нею та ТОВ «Бізнес позика» шляхом шахрайських дій невстановленої особи. Вказує, що особа представилась працівником ЦНАПУ, та повідомила її, що їй для отримання соціальних виплат потрібно вказати номер банківської картки та особисте фото з паспортом, внаслідок чого невідома особа оформила кредит на ім`я відповідачки. Після надходження на її картку кредитних коштів, відповідачка перерахувала їх на картку, номер якої їй повідомив працівник ЦНАПУ.

Водночас належних, допустимих та достатніх доказів цього не надає, зокрема, доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитного договору від її імені, як і доказів на підтвердження укладення кредитного договору від інших осіб.

Суд вказує, що сам по собі факт звернення відповідачки до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї не свідчить про недійсність укладеного договору.

За таких обставин, підстав уважати, що у відповідачки не виник обов`язок з виконання умов кредитного договору, у суду відсутні.

Разом з тим, суд зважає на алгоритм дій, який мав місце при укладенні договору з відповідною послідовністю дій клієнта (відповідачки), отриманої судом виписки по рахунку відповідачки та звіту по транзакціях, що за встановлених обставин, спростовує доводи відповідачки, як в частині неукладення кредитного договору, так і в частині неотримання кредитних коштів.

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачкою своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит.

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33 000,00 грн. та процентів в розмірі 105369, 88 грн. є обґрунтованими, розрахунок позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків є арифметично вірним, ґрунтується на умовах договору та не спростовано відповідачкою і її представником.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, просив стягнути заборгованість за комісією в розмірі в сумі 4950, 00 грн.

Згідно із пунктом 2.5 Договору передбачено сплата позичальником 4950, 00 грн. комісії за надання кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Таким чином, така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожною фінансовою установою індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідачки (зокрема, і в судовому порядку).

За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачкою комісії за надання кредиту у розмірі 4950, 00 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідачки, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає.

Отже, вимоги позивача про стягнення комісії є правомірними, що є підставою для їхнього задоволення.

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд задовольнив позовні вимоги повністю, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача розмірі 2422, 40 гривень судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (, юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411,) суму заборгованості за кредитним договором № 471281-КС-001 від 28.07.2023, в розмiрi 143 319 (сто сорок три тисячі триста дев`ятнадцять) гривень 88 копійок, що склалається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 33 000, 00 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 105369, 88 гривень; суми прострочених платежів за комісією - 4950, 00 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 2 січня 2026 року.

Суддя М.М. Лях