Провадження № 22-ц/802/1305/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припис за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , на строк 6 місяців, яким просила заборонити ОСОБА_3 спілкування з нею., заборонити ОСОБА_3 телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб її розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її і в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 342/259/23 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розірвано. За час перебування у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу чоловік незаконно виїхав за кордон (без відповідних правових підстав). Перебуваючи за кордоном, ОСОБА_3 систематично здійснює відносно колишньої дружини психологічне насильство шляхом словесних образ, погроз та залякувань, які він висловлює у телефонних дзвінках, відеодзвінках та смс повідомленнях.

Подружжя не проживає разом близько трьох років, однак дані повідомлення негативно впливають на психоемоційний стан ОСОБА_6 і це відчувають діти. Подібне звернення до поліції було і 06.06.2025.

04.08.2025 о 13:17 надійшла заява до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про те, що 04.08.2025 о 13:15 колишній чоловік, ОСОБА_3 , використовуючи месенджер "Телеграм", вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці, а саме словесно ображав. Стверджує, що наведені обставини також зумовлюють постійні емоційні стреси й страх за життя та здоров`я. ОСОБА_3 не має наміру повертатись до України, а тому єдиний спосіб спілкування з нею є виключно мобільний зв`язок.

20.08.2025 р. клінічний психолог психотерапевт склав консультаційний висновок, в якому зазначив, що епізоди домашнього насильства, не могли не вплинути на всі сфери життя. Насамперед погіршилось її фізичне та емоційне здоров`я, що стало перепоною для можливості відчути радість від сімейних стосунків, занурили в стан післяпологової депресії з постійною тривогою. Цей стан триває і на сьогодні, постійно невирішені конфлікти з колишнім чоловіком, його тиск лиш поглиблюють фізичні та емоційні страждання. Часте фізичне переживання небезпеки на фоні епізодів паніки і страху призводять до постійного напруження.

Вказує, що змушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису з метою захисту власної безпеки та безпеки дитини, кордонів і приватного життя .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд з порушенням норм матеріального права дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні її заяви, оскільки не повністю з`ясував усі обставини у даній справі, а надані нею докази доводять обґрунтованість ризиків та підставність застосування до ОСОБА_3 спеціальних заходів, щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису.

Заслухавши заявника, представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

За час перебування у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

13.11.2022 інспектором СРПП ВП №1 Бучанського РУП було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 Серії АА № 282556.

04.08.2025 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про те, що 31.07.2025 о 20:26 колишній чоловік ОСОБА_3 , використовуючи менеджер "Телеграм", вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: словесно ображав (а.с.11).

З відповіді заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності від 14.08.2025 року № , вбачається, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було проведено профілактичну бесіду в телефонному режимі за номером телефону НОМЕР_1 , щодо недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно колишньої дружини. Зауважено, що не мають можливості скласти будь-які адміністративні матеріали, оскільки ОСОБА_3 знаходиться за межами України (а.с.19).

З копії виписки з протоколу індивідуальних консультацій від 20.08.2025 (консультативний висновок) вбачається, що епізоди домашнього насилля (емоційного, фізичного, фінансового), жертвою яких стала ОСОБА_9 , не могли не вплинути на всі сфери життя, це погіршило фізичне та емоційне здоров`я ОСОБА_9 . Стало перепоною для можливості відчути радість від сімейних стосунків, занурили в стан післяпологової депресії з постійною тривогою. Часте фізичне переживання небезпеки на фоні епізодів паніки і страху призводять до постійного напруження. Таке гіперзбудження дуже важко витримувати, воно призвело до порушень сну, розчаруванню, виснаження, втоми, втрати відчуття безпеки, та можливості отримувати задоволення від життя (а.с.13-14).

Постановою слідчого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному 19.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001717 (а.с.15).

Рішенням Виконавчого комітету ЛМР № 398-4 та 398-5 від 11.06.2025 року малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с.16-17).

З копії акту обстеження умов проживання від 30.05.2025 вбачається, що сім`я ОСОБА_10 проживає в задовільних умовах. Діти мають місце для відпочинку та дозвілля. ОСОБА_11 усім необхідним відповідно до вікових потреб. Стосунки у сім`ї дружні (а.с.18).

Заявниця стверджує, що ОСОБА_3 постійно вчиняє щодо неї психологічне насильство, що реалізується виключно через канали електронної комутації (телефонні дзвінки, відеозв`язок, тестові повідомлення) та виражається в словесних образах, погрозах, залякуваннях та безперервному емоційному тиску.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Справи про домашнє насильство неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду.

У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у ЄРДР, не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (частина восьма статті 26 цього Закону), так і в межах КПК України (частина десята статті 26 цього Закону). Обмежувальний припис, передбачений КПК України є інструментом додаткового захисту постраждалого учасника кримінального провадження, завдання якого відповідно до статті 2 КПК України є значно ширшими, а кінцева мета - не тимчасовий захід перестороги, а вирішення питання відповідальності винної особи. Тобто в межах кримінального провадження обмежувальний припис визначений лише як супутній інструмент захисту права - кінцевим завданням судового процесу, в межах якого він може бути застосований, є покарання винної особи. Метою ж реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19.

У справі, що переглядається підставою звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису заявниця вказала те, що її колишній чоловік систематично чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство.

З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2022 інспектором СРПП ВП №1 Бучанського РУП було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_3 та констатовано, що кривдник вчинив відносно дружини ОСОБА_1 насильство в сім`ї. Заборонено ОСОБА_3 у будь який спосіб контактувати з ОСОБА_1 в період з 13.11.2022 по 20.11.2022

Заявниця стверджує та надає відповідні докази, що 31.07.2025 з 20:26 по 21:24 отримала від колишнього чоловіка ОСОБА_3 у месенджері "Телеграм" серію принизливих та образливих повідомлень у яких містились: звинувачення у викраденні дітей, звинувачення у підкупі суду, образи та приниження наступного плану: "Ти неповноцінна розумом людина", "Тебе треба в тюрму саджати". Зазначає, що не проживають разом близько трьох років, однак дані повідомлення негативно впливають на її психоемоційний стан і це відчувають діти.

06.06.2025 04.08.2025 о 13:17 ОСОБА_1 зверталася з заявою до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про те, що 04.08.2025 о 13:15 колишній чоловік ОСОБА_3 , використовуючи менеджер "Телеграм", вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, а саме: словесно ображав.

З відповіді заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності ОСОБА_12 від 14.08.2025 року № , вбачається, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було проведено профілактичну бесіду в телефонному режимі за номером телефону НОМЕР_1 , щодо недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно колишньої дружини.

В суді апеляційної інстанції заявниця пояснила, що ОСОБА_3 постійно здійснює на неї псилогічних тиск, що виражається в постійних погрозах через засоби комунікації, що негативно відображається, як на психологічному здоров`ї самої заявниці так і їх неповнолітніх дітей.

Вказані обставини ОСОБА_3 не спростував, при цьому мотивував такі свої дії і поведінку страхом за спільних дітей та неможливістю контролювати свої емоції. Стверджував про наявність спору між сторонами, щодо його участі в житті та вихованні спільних неповнолітніх дітей, вказував про те, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми при цьому повідомив, що на даний час існує цивільний позов про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дітей. Беручи до уваги викладене, колегія суддів критично відноситься до пояснень ОСОБА_3 вважаючи їх голослівними та бездоказовими.

З пояснень учасників справи та досліджених доказів судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами залишились напружені стосунки та ОСОБА_3 намагається бути присутнім в житті заявниці, контролювати її дії та її спосіб життя, що негативно впливає на психологічний та емоційний стан, як заявниці так і їх спільних дітей , що є неприпустимим.

Суд вважає доведеними факти психологічного насилля відносно ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 не надає належної оцінки агресивності своїх дій, не може їх контролювати, не бажає змінити свою поведінку відносно ОСОБА_1 , а тому на думку суду необхідно встановити щодо нього обмежувальний припис.

Періодичні звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, щодо незаконних дій ОСОБА_3 по відношенню до неї, застосування до ОСОБА_3 термінового обмежувального припису, профілактичні бесіди з ним свідчать, що ОСОБА_3 не бажає змінювати свою неправомірну поведінку по відношенню до бувшої дружини чим завдає її психологічного насильства.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Колегія суддів вважає доведеними підстави для застосування обмежувальних заходів щодо кривдника, враховуючи наявність конфлікту між колишнім подружжям, факт вчинення психологічного насильства в сім`ї колишнім чоловіком, а також відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства ОСОБА_3 і відсутність ознак щирого каяття у кривдника.

На думку суду заходи тимчасового впливу до ОСОБА_3 , які просить застосувати заявниця, жодним чином не обмежать законних прав та інтересів ОСОБА_3 , в тому числі і щодо його спілкування з малолітніми дітьми, а лише мінімалізують спілкування бувшого подружжя.

Оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини даної справи, не дослідив докази, які були подані заявником на вимоги заяви, то рішення суду в частині відмови у забороні ОСОБА_3 телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку через третіх осіб, та забороні ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її необхідно скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення, оскільки наведені заявником обставини містять ознаки застосування відносно неї заінтересованою особою домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Рішення суду в частині відмови у забороні ОСОБА_3 спілкуватися з ОСОБА_1 є законних та обґрунтованим. Судом першої інстанції підставно зазначено, що єдиною можливістю, на сьогоднішній день, у батька дітей мати контакт зі своїми малолітніми дітьми, є саме спілкування засобами телефонного зв`язку, за допомогою месенджерів. Враховуючи вік дітей 3 роки 7 місяців, вони фізично не мають можливості спілкування з батьком без допомоги та посередництва матері, ОСОБА_1 оскільки не мають власних телефонних апаратів, номерів, що ставить в залежність можливість їх спілкування з батьком від волі, бажання та можливостей їх матері.

Також колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що спілкування між сторонами має відбуватися виключно по питаннях участі у вихованні та житті спільних дітей та у толерантний спосіб, не допускаючи взаємних образ та принижень

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення судового рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2025 року, в частині відмови у забороні ОСОБА_3 телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку через третіх осіб, та забороні ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) , яким заборонити йому:

- телефонні переговори або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку через третіх осіб;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: