Справа № 944/1249/24
Провадження №2/944/337/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бельдій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійснення права власності на земельну ділянку,

встановив:

07 березня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_3 , в якому просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на успадковану земельну частку (пай) щодо земельної ділянку площею 0,5637 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області шляхом: визнання незаконним та скасувати розпорядження голови Яворівської райдержадміністрації Львівської області від 01.03.2017 року за № 132/02-06 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» в частині надання такого дозволу ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ0152704 площею 2,20 в умовних кадастрових гектарах; визнання незаконним та скасувати розпорядження голови Яворівської райдержадміністрації Львівської області від 17.07.2017 року за № 559/02-06 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянці ОСОБА_3 »; визнання недійсним та скасування речового право на земельну ділянку площею 0,5638 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0188, на ім?я відповідача ОСОБА_3 , із скасуванням державної реєстрації речового права власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на таку земельну ділянку; визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,5638 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0188, із припиненням речового права власності ОСОБА_3 та будь-яких обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

На обґрунтування позову зазначає таке. Згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ, який був виданий 29.08.1996 року Яворівською районною державною адміністрацією Львівської області, його прабабі ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Спілки власників селянського господарства «Терен». Розмір цієї земельної ділянки становив 2,20 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Надалі, з метою реалізації права на землю, розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 63 від 03.02.2003 року було надано дозвіл на розроблення Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновицької сільської ради, який було доручено Львівському філіалу інституту землеустрою. Згідно з даними виготовленої Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі та формування землеволодінь і землекористувань на території Терновицької сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_4 (порядковий номер 188) було визначено дві земельні ділянки: за № 188 площею 0,2636 га та за № 1188 площею 0,5637 га, із суміжними землеволодільцями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21.07.2004 року та додатку до нього, на підставі розробленої Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Терновицької сільської ради, ОСОБА_4 було передано в натурі дві земельні ділянки: земельну ділянку за № НОМЕР_2 площею 0,2636 га та земельну ділянку за № 1188 площею 0,5637 га, з видачею Державних актів на право власності на землю. Однак в зв`язку із смертю така Державних актів на право власності на землю не отримала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_7 , прийняв спадщину і йому 21.04.1999 року було видано Свідоцтво про право на пай за заповітом серія АВА № 924866 відносно належної спадкодавцю ОСОБА_4 земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності Спілки власників селянського господарства «Терен», розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У зв`язку з втратою первинного Сертифікату, виданого на ім`я ОСОБА_4 , головою Яворівської районної адміністрації 10.11.2020 року було видано спадкоємцю ОСОБА_7 . Сертифікат про право на земельну частку (пай) серії РН № 649355 на успадковану земельну частку (пай). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , який був його дідом. Після смерті діда ОСОБА_7 він прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМК № 752241 щодо належної спадкодавцю ОСОБА_7 земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності Приватної агрофірми «Терновиця» розміром 2,20 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вважає, що до нього в порядку спадкування за заповітом перейшло право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Спілки власників селянського господарства «Терен» (правонаступник Приватна агрофірма «Терновиця»), розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка раніше належала його прабабі ОСОБА_4 , а після її смерті в порядку спадкування за заповітом діду ОСОБА_7 . Будучи власником паю, він звернувся до Новояворівської міської ради з відповідною заявою і рішенням Новояворівської міської ради № 612 від 22.04.2021 року йому було надано дозвіл на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатку, як спадкоємцю щодо земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах. В подальшому, він звернувся до Державного підприємство «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення відповідних Технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки площею 0,2636 га, кадастровий номер :03:000:2051, відповідні відомості були внесені до Державного земельного кадастру і на підставі рішення Новояворівської міської ради № 2484 від 15.06.2023 року він набув право власності на вказану земельну ділянку. А під час виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки площею 0,5637 га, з метою внесення відомостей про виділену земельну ділянку в натурі (на місцевості) до Державного земельного кадастру для присвоєння кадастрового номера, за принципом екстериторіальності рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області було прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, з підстав наявності перетину (співпадання) з земельною ділянкою :03:000:0398 (площа співпадає на 0,0147) та з земельною ділянкою :03:000:0188 (площа співпадає на 100 (повне співпадіння). 3 отриманої інформації йому стало відомо, що власником земельної ділянки :03:000:0188 являється ОСОБА_3 . Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 реалізувала свої права на приватизацію земельних ділянок за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0152704. У 2014 році набула право власності на дві земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,2715 га, кадастровий номер :03:000:0274, та земельну ділянку площею 0,4428 га, кадастровий номер :04:003:0325. Однак безпідставно подала заяву на виділення ще однієї ділянки та розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації за №132/02-06 від 01.03.2017 року їй було незаконно надано дозвіл на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За вищевикладеного, відповідачу було незаконно визначено ще одну земельну ділянку площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188, так як згідно технічної документації за 1996 рік така земельна ділянка була визначена його прабабі ОСОБА_4 , як земельна ділянка за № НОМЕР_3 площею 0,5637 га. Тим не менше, розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 559/02-06 від 17.07.2017 року було затверджено таку Технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Терновицької сільської ради, розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект», та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188. Але, як вбачається з Технічної документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 , розробленої ТзОВ «Західземлепроект», за заявою ОСОБА_3 , встановлення меж спірної земельної ділянки площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188, було проведено не у відповідності до Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Терновицької сільської ради (наявного кадастрового плану). На його думку, передання у власність спірної земельної ділянки відповідачу порушує його права, як власника такої земельної ділянки, що є підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Ухвалою від 12 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15 березня 2024 року позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 12 березня 2024 року.

Ухвалою від 21 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

14 травня 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Голайдо О.В. подав клопотання про закриття провадження у справі.

На обґрунтування клопотання зазначав, що позовні вимоги, а саме про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Яворівської райдержадміністрації від 01.03.2017 року за № 132/02-06 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» в частині надання такого дозволу ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ0152704 площею 2,20 в умовних кадастрових гектарах; визнання незаконним та скасування розпорядження голови Яворівської райдержадміністрації від 17.07.2017 року за № 559/02-06 «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянці ОСОБА_3 », належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на наведене просив закрити провадження, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

17 травня 2024 року Яворівська районна державна адміністрація Львівської області також подала аналогічне за змістом клопотання про закриття провадження у справі, зважаючи на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

12 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Варениця В.С. подав заперечення на клопотання відповідачів про закриття провадження у справі, в якому зазначив, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб?єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб?єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір). За змістом заявленого позову сторона позивача стверджує, що саме незаконні рішення відповідача Яворівської районної державної адміністрації Львівської області щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, а в подальшому передача такої ділянки у власність відповідачу ОСОБА_3 , призвели до порушення охоронюваного законом права позивача ОСОБА_2 набути у встановленому законом порядку право власності на успадковану земельну частку (пай) відносно спірної земельної ділянки. Тобто за даних правовідносин спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства. Відповідні правові позиції щодо юрисдикції земельних спорів викладені в постановах Великої палати Верховного Суду у справі № 809/739/17 від 15.05.2018 року, у справі № 814/1971/17 від 13.03.2019 року, у справі № 756/5081/14-ц від 20.03.2019 року, у справі № 911/3681/17 від 21.08.2019 року та інших. Крім цього, оскаржувані розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 01 березня 2017 року за № 132/02-06 та від 17.07.2017 року за № 559/02-06 є ненормативними актами і на даний час вичерпали свою дію. Згідно з правовими висновками Великої палати Верховного Суду у даній категорії справ, наведеним зокрема у постановах по справі № 539/1957/16-а від 04.04.2018 року, по справі № 369/13240/14-а від 18.04.2018 року, по справі № 552/9255/15-а від 25.04.2018 року, рішення суб?єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконними можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовна вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст.16 Цивільного кодексу України та пред?являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб?єкта владних повноважень.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Голайдо О.В. та Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про закриття провадження у справі.

07 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бельдій Н.В. подала до суду клопотання в якому просила витребувати в Головного управління Держгеокадастру у Львівській області копії Технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі пл. 0,5638, кадастровий номер :03:000:0188 від 12 січня 2017 року, виготовленої ТОВ «Західземлепроект» на замовлення ОСОБА_3 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року дане клопотання було задоволено.

Також 07 лютого 2025 року представник відповідача адвокат Бельдій Н.В. подала до суду заяву про виклик свідків.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, дане клопотання також було задоволено.

Крім того, 07 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бельдій Н.В. подала до суду письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заперечення мотивувала таким. 29 серпня 1996 року Яворівською районною державною адміністрацією ОСОБА_3 на підставі рішення Яворівської районної державної адміністрації від 30 квітня 1996 року № 226, як члену спілки власників селянського господарства «Терен», було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152704 на земельну частку (пай) у землі розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки у натурі (на місцевості). Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 63 від 03 лютого 2003 року надано дозвіл на розроблення технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновецької сільської ради. Відповідно до Додатку до вищевказаного розпорядження ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації для видачі Державного акту на право приватної власності на землю на 1,3 га (порядковий номер в списку 425). Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 404 від 21 липня 2004 року про передачу громадянам земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновецької сільської ради та Додатку до нього, ОСОБА_3 передано у власність дві земельні ділянки площею 0, 2715 га та 0,4427 га (порядковий номер в списку 166). Відтак, земельній ділянці площею 0,2715 га було присвоєно кадастровий номер :03:000:0274, зареєстровано право власності 10 листопада 2014 року та видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року № НОМЕР_4 , а земельній ділянці площею 0,4428 було присвоєно кадастровий номер :04:003:0325, зареєстровано право власності 10 листопада 2014 року та видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року № НОМЕР_5 . Оскільки розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №404 від 21 липня 2004 року ОСОБА_3 було надано у власність земельні ділянки загальною площею 0.7142 га, а розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 63 від 03 лютого 2003 року за ОСОБА_3 було закріплено реальні 1,3 га землі, відповідач звернулась до Яворівської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 132/02-06 від 01 березня 2017 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 559/02-06 від 17 липня 2017 року ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5638, кадастровий номер :03:000:0188. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 23 листопада 2017 року. Відповідно на даний момент на праві приватної власності володіє трьома земельними ділянками загальною площею 1,2781 га (відповідно до Додатку до розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації № 63 від 03 лютого 2003 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації для видачі Державного акту на право приватної власності на землю на 1,3 га). Спірну земельну ділянку площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188, ОСОБА_3 обробляє з 2017 року. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав не реалізації свого права на розпаювання земель прабабою позивача ОСОБА_4 , дідом позивача ОСОБА_7 та самим позивачем згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0152724 землі розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, та наголошує на тому, що позивач та його спадкодавці спадкували право на пай, а не речове право на земельну ділянку. Натомість, відповідач таке право реалізувала: взамін права на пай отримала та зареєструвала речові права на земельні ділянки, у тому числі на спірну земельну ділянку. Отже, право позивача на набуття речового права згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0152724 не порушене, позивач успадкувавши право на земельну частку (пай) у землі 2,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості) має право на перетворення умовних кадастрових гектарів на речове право, що він і зробив стосовно земельної ділянки площею 0,2636 га, кадастровий номер :03:000:2051.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 28 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Варениця В.С. надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив позов задовольнити.

Додатково та відповідаючи на запитання представника відповідача, пояснив таке. ОСОБА_4 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) у 1996 році. Розподіл земель розпочався в 2002-2003 роках. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до початку розподілу земель. Державного акту з розпаювання остання не отримала в зв`язку зі смертю. Спадкодавцем після смерті ОСОБА_4 був її син ОСОБА_7 , який успадкував не речове право, а право на отримання паю. Свідоцтво на спадщину видане у 1999 році. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період з 1999 року до 2006 року він не отримав Державний акт на земельну ділянку, відповідно не зареєстрував речове право. Після смерті ОСОБА_7 , 13 листопада 2020 року сертифікат успадкував за заповітом позивач.

У судовому засіданні 28 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бельдій Н.В. проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову, надала пояснення, аналогічні викладеним письмово.

Додатково зазначила, що жодних прав чи законних інтересів позивача внаслідок набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку не порушено, оскільки він успадкував у 2020 році, тобто вже після оформлення відповідачем права власності на цю ділянку, лише право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж частки в натурі (на місцевості). Однак, його спадкодавці ОСОБА_4 і ОСОБА_7 не реалізували свого права на отримання в натурі земельної ділянки (ділянок), на які мали право.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні надала суду такі показання.

Вона проживає у селі Терновиця, її земельна ділянка є суміжною з ділянко ОСОБА_3 , знаходиться з лівого боку. Ця земельна ділянка належала її матері ОСОБА_6 , яка працювала у колгоспі. Не пам`ятає коли приватизували земельну ділянку, її успадкувала її дочка в 2022 році. Коли вона там була в 2017 році, земельна ділянка ОСОБА_3 не оброблялася, росла трава, не знає, чи її косили. Свій пай вона здавала в оренду. У них дві земельні ділянки на пай. Земельною ділянкою вона не користувалась, поки не виділили пай в натурі. Весною 2017 року зять ОСОБА_3 . ОСОБА_9 попросив її показати межі між їхніми земельними ділянками, сказавши, що це земля його тещі. До того часу казали, що це земельна ділянка ОСОБА_10 , однак ОСОБА_9 переконував що це помилка, їй не зрозуміло, в чому полягає помилка.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав суду такі показання.

Він є мешканцем села Терновиця. У 2015-2020 роках був головою Терновицької сільської ради. З 2006 до 2013 року перебував за кордоном До 2015 року він не знав, яка ситуація у сфері земельних відносин на території сільської ради. До 2019 року паї були за межами населеного пункту, ними розпоряджалась Яворівська РДА. Особи, які хотіли отримати у власність пай, звертались в РДА, яка давала дозволи на розроблення проекту відведення і їх затвердження. З кінця 2019 року ці повноваження були передані органам місцевого самоврядування. За час його перебування на посаді голови Терновицької сільської ради, ОСОБА_2 чи його родичі не зверталися для отримання паю в натурі. Пригадує, що родичі подавали заяви на отримання у власність земельної ділянки для будівництва, яка знаходиться в іншому місці. За час його каденції, а саме у 2017 році, ОСОБА_3 здійснювала виніс в натурі меж спірної земельної ділянки, просила його як сільського голову прибути на місце для, щоб оглянути ділянку. Він виїжджав на місце, це була пізня осінь 2017 року. Було видно, що на той час земельна ділянка не оброблялась тривалий час, поросла чагарниками. Після 2027 року ОСОБА_3 почала обробляти свою земельну ділянку. Ці ділянки відносились до земель пайового фонду Тоді не всі люди знали межі своїх земельних ділянок, до їх виділення в натурі, дехто самовільно захоплював вільні земельні ділянки.. Розпаювання почалося на початку 1990-х років, площа паїв становила 1,5-2,2 умовних кадастрових гектарів, складалася з 4-5 ділянок рілля, сінокоси. До 2004 року площа паїв збереглась за особами, які отримали до того часу сертифікати. З 2004 року згідно з рішенням Яворівської РДА Львівської області прощі паїв були зменшені. Йому не відомо, чи ОСОБА_3 отримала до 2017 року вже 2 земельних ділянки на свій пай. Щодо земельної ділянки ОСОБА_3 , йому не було відомо про спір. Також йому не було відомо, що дана ділянка була зарезервована на пай ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, оцінивши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є правнуком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онуком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Спілки власників селянського господарства «Терен», розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (на місцевості), згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152724, який був виданий 29 серпня 1996 року Яворівською районною державною адміністрацією Львівської області.

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 63 від 03.02.2003 року було надано дозвіл на розроблення Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновицької сільської ради, який було доручено Львівському філіалу інституту землеустрою.

Згідно з Технічною документацією по передачі земельних часток (паїв) в натурі та формування землеволодінь і землекористувань на території Терновицької сільської ради Яворівського району Львівської області, виготовленою Львівським філіалом Іеституту землеустрою Української академії аграрних наук, ОСОБА_4 (порядковий номер 188) було визначено дві земельні ділянки: за № 188 площею 0,2636 га та за № 1188 площею 0,5637 га, із суміжними землеволодільцями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21.07.2004 року та додатку до нього, на підставі розробленої Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Терновицької сільської ради, ОСОБА_4 було передано в натурі дві земельні ділянки: земельну ділянку за № НОМЕР_2 площею 0,2636 га та земельну ділянку за № НОМЕР_3 площею 0,5637 га, з видачею Державних актів на право власності на землю.

ЇЇ спадкоємець, син ОСОБА_7 , успадкував земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності спілки власників селянського господарства «Терен», розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії АВА № 924866 від 21.04.1999 року.

У зв?язку із втратою первинного Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152724, виданого на ім?я ОСОБА_4 , головою Яворівської районної державної адміністрації Львівської області 10.11.2020 року було видано спадкоємцю ОСОБА_7 . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 649355 на успадковану земельну частку (пай).

Право на розпаювання землі, а саме набуття у власність земельної ділянки (частини) на підставі вказаного Сертифікату ОСОБА_4 , як і ОСОБА_7 , за життя не реалізували.

Після смерті ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) успадкував позивач ОСОБА_2 згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НМК № 752241 від 13.11.2020 року, а саме він набув право власності на земельну частку (пай) у землі у розмірі 2,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності ПА «Терновиця», розташованого в с. Терновиця Яворівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії РН № 649355, виданого 10 листопада 2020 року Яворівською РДА на підставі Свідоцтва про право на спадщину серії АВА № 914866, виданого 21 квітня 1999 року та зареєстрованого 10 листопада 2020 року у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за № 3779.

Після цього ОСОБА_2 звернувся до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і рішенням Новояворівської міської ради № 612 від 22.04.2021 року та йому було надано дозвіл на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатку, як спадкоємцю щодо земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах.

Після виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельних меж в натурі (на місцевості), яка була затверджена рішенням Новояворівської міської ради № 2484 від 15.06.2021 року до Державного кадастру внесено відомості про земельну ділянку площею 0,2636 га, кадастровий номер :03:000:2051, право власності на яку набув ОСОБА_2 .

Щодо іншої земельної ділянки площею 0,5637 га, в процесі виготовлення ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), з метою внесення відомостей про виділену земельну ділянку в натурі (на місцевості) до Державного земельного кадастру для присвоєння кадастрового номера, за принципом екстериторіальності рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області було прийнято рішення від 03.01.2023 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, з підстав наявності перетину (співпадання) з земельною ділянкою :03:000:0398 (площа співпадає на 0,0147) та з земельною ділянкою :03:000:0188 (площа співпадає на 100 (повне співпадіння).

Власником земельної ділянки площею 0,5637 га, кадастровий номер :03:000:0188 є відповідач у справі ОСОБА_3 , яка отримала данук ділянку у власність, реалізувавши свою право на приватизацію земельних ділянок за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152704.

Так, 29 серпня 1996 року Яворівською районною державною адміністрацією Львівської області ОСОБА_3 на підставі розпорядження від 30 квітня 1996 року № 226, як члену спілки власників селянського господарства «Терен», було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152704, на земельну частку (пай) у землі розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки у натурі (на місцевості).

Зазначеним вище розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 63 від 03 лютого 2003 року надано дозвіл на розроблення технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновецької сільської ради.

Відповідно до Додатку до вищевказаного розпорядження ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації для видачі Державного акту на право приватної власності на землю на 1,3 га (порядковий номер в списку 425).

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 404 від 21 липня 2004 року про передачу громадянам земельних часток (паїв) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пайових земель на території Терновецької сільської ради та згідно з додатком до нього, ОСОБА_3 було передано у власність дві земельні ділянки площею 0,2715 га і 0,4427 га (порядковий номер в списку 166).

Земельній ділянці площею 0,2715 га було присвоєно кадастровий номер :03:000:0274, зареєстровано право власності 10 листопада 2014 року та видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року № НОМЕР_4 , а земельній ділянці площею 0,4428 га було присвоєно кадастровий номер :04:003:0325, зареєстровано право власності 10 листопада 2014 року та видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2014 року № НОМЕР_5 .

У 2017 році ОСОБА_3 звернулась до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою ще на земельну ділянку площею 0,5637 га.

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 132/02-06 від 01 березня 2017 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 559/02-06 від 17 липня 2017 року було затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва пл. 0,5638, кадастровий номер :03:000:0188.

Право власності ОСОБА_3 на дану земельну ділянку зареєстровано 23 листопада 2017 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2024 року № 366701567.

Згідно з Висновком експерта від 28.08.2023 року № 40/23, складеним судовим експертом ТзОВ «СЕРБ» Бочуляком Р.П. за результатами проведення земельно-технічної експертизи за заявою ОСОБА_2 , земельні ділянки, які визначені в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, виготовленій ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2022 році (площею 0,8273 га, з них перша ділянка площею 0,5637 га, друга площею 0,2636 га) накладається перша земельна ділянка площею 0,5637 га на земельну ділянку, зазначену в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_3 , яка розташована: Львівська область, Яворівський район, с. Терновиця, виготовлений ТзОВ «Західземпроект»; площі та відсоток накладень становлять: кадастровий номер :03:000:0188 площею 0,5638 га площа накладення площею 0,5638 га, відсоток накладення 100%.

Отже, судом достовірно встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0188 площею 0,5638 га, яка належить ОСОБА_3 та земельна ділянка площею 0,5638 га, технічну документацію на яку виготовляв ОСОБА_2 на підставі рішення Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 612 від 22.04.2021 року, це одна і та ж земельна ділянка.

Сторони у справі та їх представники також не заперечують даної обставини.

ОСОБА_2 , як описано вище, вважає, що він як спадкоємець ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , має право на виділення в натурі (на місцевості) на оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,5637 га, яка була передана ОСОБА_4 згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152724, відповідно до розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21.07.2004 року та додатку до нього, на підставі розробленої Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Терновицької сільської ради.

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з абз. 1 п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції від 04 червня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку, що ними розмежовуються поняття права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та права на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) і оформлення права власності на неї.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) дає його власнику лише право отримати відповідну земельну ділянку в порядку, встановленому законодавством.

Водночас, отримання у власність відповідної земельної ділянки здійснюється шляхом її відведення в натурі (на місцевості), визначення конкретних меж, формування земельної ділянки на підстав розробленої технічної документації за рішенням органу місцевого самоврядування (раніше місцевого органу виконавчої влади).

Отже, наявність в ОСОБА_2 . Сертифіката на право на земельну частку (пай), який він успадкував після смерті ОСОБА_7 , який в свою чергу успадкував цей сертифікат після смерті ОСОБА_4 (особа, якій безпосередньо було надано земельний пай), дає позивачу лише право на отримання відповідної земельної ділянки в натурі в порядку, встановленому законодавством.

Проте, як вказано вище, право на реальне розпаювання землі, а саме набуття у власність земельної ділянки на підставі вказаного Сертифікату ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за життя не реалізували, тобто не набули речового права на конкретну земельну ділянку (ділянки).

Щодо посилання позивача на те, що розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21.07.2004 року, на підставі Технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі і видачі державних актів на право власності на землю громадянам на території Терновицької сільської ради, ОСОБА_4 було передано в натурі дві земельні ділянки: земельну ділянку за № НОМЕР_2 площею 0,2636 га та земельну ділянку за № 1188 площею 0,5637 га, з видачею Державних актів на право власності на землю, суд зазначає таке.

Частинами 1, 3 ст. 125 Земельного кодексу України в редакції, чинній на день винесення зазначеного розпорядження, було встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в цій же редакції) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Про необхідність отримання державного акта було вказано також у зазначеному вище розпорядженні голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21.07.2004 року.

Враховуючи наведене вище, суд вважає обґрунтованими та погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_3 про те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0152724 від 29 серпня 1996 року, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,2 в умовних кадастрових гектарах, не є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188.

А згідно з абз. 1 п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зміст якого наведено вище, сертифікати на право на земельну частку (пай) вважаються правовстановлюючими документами лише при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Відповідно, після оформлення спадщини, ОСОБА_2 лише право вимоги на відведення в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату, виданого ОСОБА_4 , а не право на отримання у власність конкретної земельної ділянки, в тому числі спірної.

На користь такого висновку свідчить і та обставина, що після отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 звернувся до Новояворівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатку, як спадкоємцю щодо земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах, і рішенням цієї ради № 612 від 22.04.2021 року йому було надано відповідний дозвіл.

Зі свого боку, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку у 2017 році оформила право власності на спірну земельну ділянку (розпорядженням голови Яворівської РДА № 132/02-06 від 01.03.2017 їй було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; розпорядженням голови Яворівської РДА № 559/02-06 від 17.07.2017 було затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188; 23.11.2017 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на дану земельну ділянку).

Щодо посилання позивача на ту обставину, що згідно з розпорядженням голови Яворівської РДА № 404 від 21.07.2004 ОСОБА_3 було передано у власність дві земельні ділянки площею 0,2715 га і 0,4427 га, право власності на які вона вже оформила (земельна ділянка площею 0,2715 га, кадастровий номер :03:000:0274, земельна ділянка площею 0,4428 га, кадастровий номер :04:003:0325), суд зазначає таке.

Згідно із зазначеним розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 404 від 21 липня 2004 року ОСОБА_3 було надано у власність дві земельні ділянки загальною площею 0,7142 га.

Водночас, розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 63 від 03 лютого 2003 року за ОСОБА_3 було закріплено 1,3 га землі (реальна площа, а не умовні кадастрові гектари).

Таким чином, разом із спірною земельною ділянкою ОСОБА_3 на реалізацію свого права при розпаюванні земель на території Терновицької сільської ради отримала у власність три земельних ділянки загальною площею 1,2781 га, тобто в межах площі, встановленої розпорядженням голови Яворівської РДА № 63 від 03.02.2003.

Також слід зазначити, що спірну земельну ділянку площею 0,5638 га відповідач ОСОБА_3 обробляє принаймні з 2017 року, що в судовому засіданні підтвердили допитані свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , показання яких описано вище.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права чи законного інтересу є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи наведене, а також встановлені судом обставини, які описано вище, зокрема, що ОСОБА_2 успадкував земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, тобто лише право на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, його спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за життя не реалізували права набуття у власність земельної ділянки в натурі, а ОСОБА_3 у встановленому законом порядку оформила право власності на спірну земельну ділянку у 2017 році, тобто за більш ніж 3 роки до оформлення позивачем своїх спадкових прав, суд вважає обґрунтованими і погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_3 про те, що право чи законний інтерес ОСОБА_2 на набуття речового права згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0152724 не порушене.

Суд зазначає, що право власності на земельні ділянки у ОСОБА_3 згідно з розпорядженням голови Яворівської РДА від 03.02.2023 року в межах виділених їй 1,3 га землі, тобто речове право на землю, виникло у неї значно раніше, ніж ОСОБА_2 набув права лише на відведення в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах.

Також слід зазначити, що надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки не позбавляє ОСОБА_2 права і можливості отримати у власність земельну ділянку (ділянки), яке він набув згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НМК № 752241 від 13.11.2020 року, а саме на відведення в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства земельної частки (паю) розміром 2,20 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату, виданого ОСОБА_4 , із земель, віднесених до пайового фонду, земель запасу чи резервного фонду.

При цьому, позивач не надав суду відомостей і доказів того, що він звертався до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області з метою реалізації такого права і йому було відмовлено, зокрема, з підстав відсутності необхідних земель.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимим доказами, що оскаржуваними розпорядженнями голови Яворівської районної державної адміністрації Львівської області № 132/02-06 від 01 березня 2017 року та № 559/02-06 від 17 липня 2017 року, а також фактом набуття ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5638 га, кадастровий номер :03:000:0188, порушено його права та законні інтереси на отримання .

А встановлена відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18 та від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, право власності є одним з основоположних прав особи, яке гарантується і захищається як національним законодавством, так міжнародними актами, які діють в Україні, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (з врахуванням практики Європейського суду з прав людини).

Зважаючи на це та встановлені і описані вище обставини, суд вважає, що позивач не довів необхідності чи виправданості втручання у право власності відповідача ОСОБА_3 , яка тривалий час відкрито і безперервно користується спірною земельною ділянкою, у встановленому законом порядку оформила право власності на неї, відповідно, в неї виник сталий і стійкий зв`язок з даним нерухомим майном.

За таких обставин суд вважає, що втручання у власність відповідача ОСОБА_3 , в даному випадку шляхом скасування її права власності на спірну земельну ділянку, не буде відповідати принципам пропорційності та справедливості, зважаючи на поведінку сторін протягом тривалого часу, їх зв`язок із спірною земельною ділянкою та значення ділянки для них, непослідовність дій позивача щодо цієї ділянки та фактичні обставини володіння ділянкою, які склалися об`єктивно та без протиправної поведінки відповідача.

Щодо розподвілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Частинами 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд ухвалив рішення про відмову у задовлленні позову ОСОБА_2 в повному обсязі, понесені позивачем судові витрпати слід залишити за ним, а судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 , а саме витрати на професійну правничу допомогу, слід стягнути з позивача ОСОБА_2 в повному обсязі, понесені позивачем судові витрпати слід залишити за ним, а судові витрати.

Так, ч. ч. 1 3 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19.

На підтвердження витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу представник відповідача адвокат Бельдій Н.В. подала до суду заяву про стягнення з позивача, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, понесених нею витрат у розмірі 17300,00 грн. На підтвердження розміру витрат долучила акт № 31/01/25 від 05 листопада 2025 року, за надання послуг по договору про надання юридичної допомоги № 31/01 від 31 січня 2025 року, в якому сторони погодили надання адвокатом послуг в такому обсязі: складення пояснення 8000,00 грн, складлення заяви про допит свідків та клопотання про витребування доказів 1800,00 грн, участь адвоката в трьох судових засіданнях 7500,00 грн.

Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивача, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу адвоката, що пов`язані з розглядом даної справи, у розмірі 17300,00 грн є обґрунтованими і співмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надану правову допомогу.

В свою чергу, відповідачами ОСОБА_2 та його представником не надано будь-яких обґрунтувань і доказів неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу в цій частині.

Крім того, відповідно до висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватися незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту подання вимоги про їх відшкодування, чи такі будуть оплачені в майбутньому.

Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17300,00 грн слід стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 ..

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-78, 81, 133, 137, 141, 142, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17300 (сімнадцять тисяч триста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Яворівська районна державна адміністрація Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, Яворівський район, місто Яворів, вулиця І.Франка, 8;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Б.Поворозник