УХВАЛА

06 січня 2025 року

м. Київ

справа № 759/18256/24

провадження № 61-17374ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , про визнання права користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням.

16 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вживати будь-які дії з виселення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 ; заборонити вселення та реєстрацію місця проживання інших осіб в даній квартирі.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ураховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено права касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови суду апеляційної інстанції, якою така ухвала залишена без змін.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) стосовно того, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , про визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник