УХВАЛА

06 січня 2025 року

м. Київ

справа № 203/3047/23

провадження № 61-17342ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Полімед» (у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасну сплачену заробітну плату,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фірми «Полімед» (у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - Фірма «Полімед») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасну сплачену заробітну плату.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 14 серпня 2019 року його було прийнято на посаду комерційного директора Фірми «Полімед» на підставі наказу № 100 від 13 серпня 2019 року. 01 березня 2023 року його звільнено з посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на підставі наказу № 20 від 01 березня 2023 року. Позивач вказував, що протягом усього часу роботи відповідач не сплачував йому заробітну плату, при звільненні також не було проведено остаточного розрахунку. Позивач зазначав, заборгованість по заробітній платі за період з 14 серпня 2019 року до 01 березня 2023 року становить 317 021,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 16 950,78 грн. Також при звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 6 640,79 грн. За несвоєчасну виплату заробітної плати відповідач повинен виплатити йому компенсацію у сумі 79 568,00 грн. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Фірми «Полімед» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 317 021,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 950,78 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 6 640,79 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 79 568,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Фірми «Полімед» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 464,09 грн, середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 16 950,78 грн (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів), компенсацію судових витрат у сумі 1 073,60 грн, усього - 18 488,47 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року викладено абзац другий резолютивної частини рішення від 22 січня 2024 року у такій редакції: Стягнуто з Фірми «Полімед» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 464,09 грн, середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 16 950,78 грн (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів), заборгованість по заробітній платі за лютий 2023 року в сумі 2 175,00 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2023 року в сумі 2 251,67 грн, компенсацію судових витрат у сумі 1 073,60 грн, разом - 22 915,14 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року скасовано в оскарженій частині. Стягнути з Фірми «Полімед» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з 14 серпня 2019 року до 31 січня 2023 року у розмірі 89 898,76 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період часу з 14 серпня 2019 року до 31 січня 2023 року у розмірі 43 942,06 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року залишено без змін.

У грудні 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та змінити рішення в частині незадоволення заявлених вимог.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у справі складає 420 180,57 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250= 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, постанова Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Заявник у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає про фундаментальне значення справи для формування практики в частині віднесення права щодо укладання трудових договорів, внесення відповідних змін у документи підприємств, установ та організацій щодо трудових відносин з працівниками виключно до компетенції керівника.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Полімед» (у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасну сплачену заробітну плату відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник