Номер провадження: 22-ц/813/2668/25
Справа № 491/1465/23
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН», ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Євгеній Альбертович

на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

В 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. У вказаному кримінальному провадженні її було визнано потерпілою, однак ані органом досудового розслідування, ані судом їй не було роз`яснено право на пред`явлення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Вказує, що 09 грудня 2020 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mazda-323F», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на слизькому асфальтобетонному покритті автомобільної дороги «Об`їзд міста Одеси», що складалася з двох смуг руху транспортних засобів, з боку вулиці Хаджибеївська дорога в напрямку вулиці Балтська дорога в м. Одесі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перевищив максимальну швидкість дозволеного руху, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан проїзної частини, свої практичні навички керування транспортним засобом, стан свого здоров`я та самопочуття, особливості навантаження та технічний стан свого автомобіля, не вжив належних і своєчасних заходів до зниження швидкості руху керованого транспортного засобу, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини на праве узбіччя, де здійснив наїзд передньою частиною кузова керованого автомобіля на пішоходів, в результаті чого загинув її син - ОСОБА_3 .

На момент вказаного ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в страховій компанії «Еталон» відповідно до поліса №АР1011002, який був діючим на момент ДТП та відповідно до вказаного полісу ліміт страховика за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, складає 260 000 грн., тобто, в межах цього ліміту страховик відшкодовує спричинену шкоду.

Неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 їй завдано немайнові витрати, спричинені моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті, а сааме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоції та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на загибелі сина, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, реакції замикання, почуття образи, приниження гідності. Дізнавшись про загибель сина пережила сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, почуття страху.

У зв`язку із загибеллю єдиного сина, їй завдана, також, моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних наслідків.

У зв`язку з чим просить стягнути з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 260 000 грн та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4500 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у позовній вимозі про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «Еталон»» здійснено виплату позивачу в межах страхової суми відповідно до полісу №АР/1011002 від 02 липня 2020 року та вимог п. 27.3 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; задовольняючи частково позовну вимогу про моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з обставин справи, характер та глибину моральних страждань потерпілої, викликаних внаслідок загибелі сина у ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не в повному обсязі обґрунтовано мотиви часткового задоволення позовних вимог, просить рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю та звільнити апелянта (позивача) від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Є.А., подав апеляційну скаргу в частині стягнення судового збору, в якій просить рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 рокув частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 4500 гривень скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3000 гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позовна вимога про стягнення з ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» (відповідач 1) страхового відшкодування заявлена в межах ліміту за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, відповідно до полісу.

Вважає, що суд першої інстанції мав стягнути з ОСОБА_2 (відповідач 2) моральну шкоду в заявленій сумі, так як в результаті вчиненого злочину ОСОБА_2 було завдано непоправної моральної шкоди та душевних страждань, у зв`язку з загибеллю єдиного сина.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Є.А., мотивована тим, що судовий збір судом першої інстанції повинен був стягнутий з урахуванням часткового задоволення позовних вимог.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Є.А., посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 300 000 грн є законним та обґрунтованим, що не підлягає до зміни чи скасування, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Бойко О.О. просили подану ними апеляційну скаргу задовольнити з зазначених у ній підстав, оскаржуване рішення скасувати.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, враховуючи думку осіб, що з`явились, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 9 місяців з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с. 8-10).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 11 грудня 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), (а.с. 12).

До позовної заяви додано зокрема, інформацію щодо полісу № АР1011002, діючого станом на 09 грудня 2020 року. Страхова компанія «Еталон», транспортний засіб: державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , тип В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см., марка та модель Mazda_323 (а.с. 14).

Із засвідченої копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1011002 від 02 липня 2020 року вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_2 02 липня 2020 року оформлено вказаний вище поліс, строк дії якого становить до 01 липня 2021 року, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 (двісті шістдесят), за шкоду, заподіяну майну 130 000 (сто тридцять тисяч гривень), розмір франшизи - 2600 (дві тисячі шістсот гривень) (а.с. 90).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

09 грудня 2020 року, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем здійснив наїзд на пішоходів, в результаті чого загинув син позивача ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон»».

На виконання своїх зобов`язань ПрАТ «СК «Еталон»» та вимог п. 27.3 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснила страхову виплату позивачу на загальну суму 60 000 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», на день настання страхового випадку, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить - 5000 грн, тобто загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 60 000 грн.

Таким чином, ПрАТ «СК «Еталон»» на виконання своїх зобов`язань, передбачених законом, та визначних у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснено виплату позивачу відповідно до вимог п.27.3, ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто свої зобов`язання виконано в повному обсязі.

Тому, довід апеляційної скарги про те, що сума страхового відшкодування заявлена в межах ліміту, є помилковим.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено: «У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Позивач, звільнена від сплати судового збору за подання позову, відповідно п.п.2, 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Пред`являючи позов, позивач просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 260 000 грн та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

При цьому, рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень та 4 500 гривень судового збору на користь держави. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву частково та посилаючись на норми ст. 141 ЦПК України щодо покладення судового збору на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, помилково стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 4500 грн.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Євгеній Альбертович підлягає частковому задоволенню.

Рішення в частині судового збору підлягає зміні, а саме зменшенню суми визначеного до стягнення судового збору з 4500 грн до 3000 грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Є.А., задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині судового збору змінити.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фабро Євгеній Альбертович, задовольнити частково.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2024 року в частині стягнення на користь Держави суми судового збору, змінити, зменшити розмір суми з 4500 грн до 3000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький