Справа №278/2771/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вище вказаною скаргою, яку мотивує тим, що в результаті бездіяльності державних виконавців Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 332336,15 грн. Посилається на незаконне винесення державним виконавцем постанов про накладення відносно нього заборони про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про арешт майна, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Вважає діяльність виконавців Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) незаконною та такою, що порушує його права та інтереси.

З урахуванням зазначеного, просить суд визнати дії державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєльського О.С. незаконними та скасувати нарахування аліментів, штрафів та судового збору з 04.05.2022 по 30.09.2025 з урахуванням уточнених вимог (а.с. 85).

Ухвалою суду від 24.06.2025 витребувано у Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію виконавчого провадження №15560462 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів (а.с. 15).

Представником Житомирського відділу ДВС на виконання вимог ухвали 03.07.2025 надано матеріали виконавчого провадження № 15560462 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів за виконавчим документом у справі № 2-1684 від 16.10.2009 (а.с. 22-72).

У поясненнях на скаргу представник ДВС зазначила, що під час виконання виконавчого провадження № 15560462 державним виконавцем з метою виконання рішень вживались всі заходи примусового впливу на боржника, що передбачено законодавством, яке регулює процес примусового виконання рішень суду та рішень інших органів (посадових осіб). Просила розгляд справи проводити у її відсутність та відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю (а.с. 10-104).

Скаржник у судове засідання не з`явився, оскільки перебуває у слідчому ізоляторі при ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8), заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, вважає за необхідне в задоволенні скарги відмовити з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обсяг процесуальних прав і обов`язків державного виконавця, які мають здійснюватися лише в межах виконавчого провадження і у точній відповідності до Закону, щоб не допускати у своєї діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що у Житомирському відділі ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 15560462 з примусового виконання судового наказу № 2-1684 виданого 16.10.2009 Житомирським районним судом Житомирської області 16.10.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.09.2009 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27-28).

29.10.2009 державним виконавцем в порядку ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом (а.с. 25).

Копії даної постанови рекомендованою кореспонденцією 29.10.2009 за вих. №17783 було направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання (а.с. 24).

Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2009 року по лютий 2018 року. Станом на 01.03.2018 борг по аліментам ОСОБА_1 становить 75003,40 грн (а.с. 38-40).

07.03.2018 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та направлено 07.03.2018 рекомендованою кореспонденцією сторонам до відома (а.с. 44-48).

12.03.2018 державним виконавцем, керуючись положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 51-52).

10.09.2018 державним виконавцем, керуючись положеннями статтей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу (а.с. 58-59).

Постановою державного виконавця від 14.05.2025, керуючись положеннями стати 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на кошти боржника, із постанови вбачається, що загальна сума заборгованості складає 313133,15 грн (а.с. 64).

Із довідки виданої ДУ «Житомирська УВП №8» вбачається, що ОСОБА_1 тримається у слідчому ізоляторі з 05.04.2022 по даний час. Станом на 07.11.2025 справа по суті не розглянута (а.с. 108).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування зброєю, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно божника виконавець виносить постанову.

Згідно з частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому, частина перша та друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження,

Абзацом 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до п.п. 1 ч. 4 ст. 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти божника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Станом на 04.11.2025 року заборгованість зі слати аліментів по вищевказаному виконавчому провадженню становить 332 336,15 грн., боржник від виконання судового рішення ухиляється, аліментні зобов`язання не виконує.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N? 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за N? 489/20802, передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні фізична особа - боржник, на кошти якої накладено арешт, може звернутися до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти цієї особи, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, без врахування такого арешту.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Враховуючи той факт, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки суд прийшов до висновку, що у діях державного виконавця відсутні факти винесення постанов незаконно та відсутність у його дії чи бездіяльність неправомірності, скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 58 Конституції України, ст. 194 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 260, 353, 439, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повну ухвалу складено та підписано 21.01.2026.

Суддя О. М. Дубовік