Дата документу 29.12.2025
Справа № 501/1433/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_3

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 02.06.2022 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно, згідно якого просить суд звернути стягнення на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики від 02.09.2020 з ОСОБА_2 у розмірі 1 650 000 гривень на:

- квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100);

- квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:108).

Позов мотивований тим, що 02.09.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір позики, згідно якого ОСОБА_1 надала громадянину ОСОБА_4 у позику грошові кошти в розмірі 1 650 000 гривень у строк до 15.01.2021, однак у вказаний строк ОСОБА_4 борг їй не повернув.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 при укладенні договору позики надав їй копії правовстановлюючих документів на власне житло:

- свідоцтво про право власності від 28.10.1993 на квартиру АДРЕСА_2 ;

- копію Договору купівлі-продажу від 29.04.2009 щодо квартири АДРЕСА_1 .

У квітні 2022 року позивачці стало відомо, що ОСОБА_4 помер і внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Також, позивачу стало відомо, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_2 , яким прийнято спадщину та на підставі його заяви 24.06.2021 відкрито спадкову справу №11/21.

Крім того, позивач зазначає в позові, що 19.05.2022 нею надіслано на адресу ОСОБА_2 повідомлення-письмову вимогу про усунення порушень договору позики від 02.09.2020, а саме повернення грошових коштів у сумі 1 650 000 грн. у строк до 27.05.2022. Проте відповідач, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4 , грошові кошти за Договором позики від 02.09.2020 не повернув.

На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення вказав, що відповідач категорично заперечує укладання та отримання за договором позики від 02.09.2020 коштів померлим братом ОСОБА_4 .. На той момент померлий був хворою людиною похилого віку (77 років) без відповідного догляду. Відповідач забрав брата до себе в республіку Білорусь, де він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Сама позивачка є родичкою сім'ї ОСОБА_1 , ніколи не відвідувала померлого, цим пояснюється наявність у неї копій правовстановлюючих документів на житло.

Сам факт надання коштів в борг на незрозумілі цілі, не працюючій, хворій людині великої суми еквіваленту станом на 2020 рік, 60 000 доларів США людиною, яка сама ніде не працює та не мала таких коштів, викликає сумнів.

Також, заявник вказує, що в матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.04.2009 із підписом померлого, який суттєво відрізняється від нібито підпису на договорі позики. У зв`язку з чим заявник має намір заявити клопотання про проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, тощо.

Крім того, заявник стверджує у заяві, що позивачка не контролювала стан здоров`я боржника, строки повернення нібито наданої розписки, сам факт та джерело повернення коштів.

В матеріалах справи відсутні підтвердження обставин, що відповідачу було достовірно відомо про наявність боргу спадкодавця та він відмовився від його сплати одноразом платежем.

Строк настання вимоги зазначений 15.01.2021, а повідомлення - вимогу надіслано 19.05.2022, тобто із пропуском строків.

Представник відповідача у заяві вказує про те, що при вирішенні спору про стягнення віз спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкоємцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 по справі №306/2000/16), тощо.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.06.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.34).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 10.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.39-40).

Ухвалою суду від 12.07.2022 витребувано докази по справі (а.с.43-44).

Ухвалою суду від 12.07.2022 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 07.09.2022 забезпечено позов (а.с.204-206).

Ухвалою суду від 07.09.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.207).

Ухвалою суду від 24.03.2025 поновлено представнику ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Скасувано заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 жовтня 2022 року у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (а.с.60-61 т.2).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях позивача, його викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких позивач належним чином повідомлявся про судові засідання, його повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.48, 55, 62, 71, 73, 77, 78, 79, 85, 88, 89, 93 т.2).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Позивач по справі до суду не з`явився, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що існує тривалий розгляд справи, тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі позивача на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 02.09.2020 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 1 650 000 грн., а останній зобов`язався повернути зазначену суму у строк до 15.01.2021, що підтверджується копією договору, наявного в матеріалах цивільної справи (а.с.12).

У порушення вимог Договору позики від 02.09.2020, ОСОБА_4 не повернув позивачеві суму боргу у визначений договором строк.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть з матеріалів спадкової справи (а.с.64).

Єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його рідний брат ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді нерухомого майна, а саме:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- квартири АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджуються:

- копією свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2021 виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Волошиною Д.П. (зареєстровано в реєстрі №681) (а.с.173-176),

- копією свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2021 виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Волошиною Д.П. (зареєстровано в реєстрі №682) (а.с.185);

- копією свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2021 виданого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Волошиною Д.П. (зареєстровано в реєстрі №664) (а.с.132-133) та інформацією з Державного реєстру речових прав на енрухоме майно (а.с.124-131, 188-189).

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - 100.

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 - 108.

ОСОБА_1 19.05.2022 надіслано на адресу ОСОБА_2 повідомлення -письмову вимогу про усунення порушень договору позики від 02.09.2020, а саме повернення грошових коштів у сумі 1 650 000 гривень у строк до 27.05.2022, що підтверджується копією повідомлення (а.с.25-28).

Відповідач, як спадкоємець боржника ОСОБА_4 не виконав зобов`язання за Договором позики від 02.09.202 та не повернув борг у строки, визначені повідомленням - письмовою вимогою від 19.05.2022, що спричинило виникнення заборгованості.

Заборгованість ОСОБА_2 , як спадкоємця боржника ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 02.09.2020 становить 1 650 000 грн.

ІV. Оцінка Суду.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №306/2000/16-ц (провадження № 61-30819св18) та від 04 лютого 2021 року у справі № 587/381/15-ц (провадження № 61-3826св20), зроблено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У даній справі, позивачем надано докази для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно та яка його вартість.

Як вбачається із спадкової справи № 11/2021, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (відповідач по справі) подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_4 (а.с.57 т.1).

Оскільки боржник помер, відповідати перед кредитором на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вартість спадкового майна складає 1 485 076,00 грн., що підтверджується копіями свідоцтв на спадщину за законом, наявними в матеріалах цивільної справи (а.с.185-187 т.1).

Відповідач в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , який мав заборгованість за договором позики від 02.09.2020 і позивач з дотриманням строків, установлених статтею 1281 ЦК України, пред`явив вимоги до спадкоємця боржника.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог на підставі статті 1282 ЦК України щодо звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення боргу померлого ОСОБА_4 за договором позики.

Суд критично сприймає доводи представника відповідача щодо факту надання в боргу на незрозумілі цілі, не працюючій, хворій людині великої суми еквіваленту станом на 2020 рік, 60 000 доларів США людиною та наявності в матеріалах справи копії договору позики, в якому підпис померлого суттєво відрізняється від його підпису в інших документах, з наступних підстав.

В постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1662цс17, зазначено, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В ході розгляду справи, судом не отримано доказів того, що розписка була написана ОСОБА_4 проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього будь-якого впливу, або під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів того, що договір позики підписаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. В матеріалах справи відсутні будь-які експертні дослідження щодо справжності підпису ОСОБА_4 в договорі позики та клопотання про проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи стороною відповідача в ході розгляду справи не заявлялось, про намір ініціювання якої ставилось відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, тощо.

Також, докази стану здоров`я померлого ОСОБА_4 на момент укладання договору позики, який міг вплинути на його здатність розуміти значення своїх дій та волевиявлення (дієздатність) в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики.

Також, не заслуговують на увагу інші доводи сторони відповідача, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо предмета та підстав даного спору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції №0.0..1 від 30.05.2022 позивачем при подачі позову сплачено 12 405 грн. (а.с.1) та згідно квитанції №6521-5383-1036-0838 від 26.08.2022 позивачем при подачі заяви про забезпечення позову сплачено 496,20 грн. судового збору (а.с.195), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно - задовольнити повністю.

Звернути стягнення на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики від 02 вересня 2020 року з ОСОБА_2 у розмірі 1 650 000 гривень на:

- квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100);

- квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:108).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 12 901,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко