МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Справа №370/3240/25

Провадження № 2/370/1137/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Зозулею Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в селищі Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Ганенка Романа Андрійовича, до Макарівської селищної ради про визнання права власності на садовий будинок та права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) в особі представника адвоката Ганенка Романа Андрійовича, звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до Макарівської селищної ради (далі - відповідач) про визнання права власності на садовий будинок та права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, в якому просила:

- визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на садовий будинок, загальною площею 105,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки :00:002:0231;

- визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право на надання компенсації відповідно до Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМ України від 30.05.2023 року №600, за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме, за знищений садовий будинок, загальною площею 105,9 кв.м., розташований за адресою: розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки :00:002:0231, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначав про те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2013 №1656 позивачці на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0231, площею 0,1200 га, розташована на території Макарівської селищної ради, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва.

На вказаній ділянці позивачка у серпні 2013 року розпочала будівництво садового будинку на підставі будівельного паспорту на будівництво садового будинку, господарських будівель та споруд №207 від 20.08.2013 року, а також повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС06 від 30.08.2013 року.

Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 26.01.2019 року №014 вказаній земельній ділянці присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

У 2016 році на зазначеній земельній ділянці, позивачка збудувала садовий будинок загальною площею 105,9 кв.м.

В березні 2022 року (більш точна дата позивачці не відома) під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків, у вказаному будинку виникла пожежа, в результаті яких будинок було знищено.

В травні 2025 року позивачка звернулась до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради (далі за текстом - Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката.

Під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачці про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачці повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва та рекомендували звернутися до суду.

Також представник зазначав, що відповідно до технічного паспорту на садовий будинок та експертного звіту №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року, а також Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної інформаційної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:8033-7223-3543-0133, станом на дату обстеження в садовому будинку було збудовано фундамент бутобетонний, стіни зруб, колоди, брус, перекриття дерев`яні балки, зруб; дах дерев`яний, по дерев`яних конструкціях; покрівля - керамодахівка; вхідні двері, внутрішні міжкімнатні двері дерев`яні; вікна металопластикові; інженерне забезпечення об`єкта обстеження - будинок забезпечений електропостачанням, водопостачання - насос закачування води з криниці, водовідведення - очисні споруди; гаряче водопостачання - бойлер; опалення ватран та твердопаливний котел.

А тому житловий будинок на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним п. 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461 та міг бути прийнятим в експлуатацію.

Разом з тим, посилався на те, що відповідно до експертного звіту №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року садовий будинок позивачки визнано непридатним до експлуатації через отримані пошкодження та рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта, а тому на даний час прийняття об`єкта в експлуатацію за процедурою, яка визначена постановою КМ України від 13.04.2011 №461 - не можливе.

Вказував, що жодна із наведених норм Закону №2923-IX не надає права Комісії відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було визнано за особою та зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Посилався на те, що набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, а державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

У зв`язку з тим, що право позивачки на надання компенсації не визнається, вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 27.10.2025 року (а.с.44-45) позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.12.2025 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, однак 01.12.2025 року подав до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти позову, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 18.12.2019 по справі №200/22329/14-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі №К/990/20460/24, та вказував на те, що визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку є неможливим.

01.12.2025 року представник позивачки, адвокат Ганенко Р.А., надав до суду письмові пояснення, в яких заперечив проти доводів відповідача щодо неможливості визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Ухвалою суду від 02.12.2025 року (а.с.62) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 18.12.2025 року.

У судове засідання 02.12.2025 року учасники справи не прибули. Представник позивачки, адвокат Ганенко Р.А., подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.64).

Відповідно до поданого клопотання представника відповідача, останній просив розглядати справу за його відсутності, а рішення у справі прийняти за наявними у ній матеріалами (а.с.65-66).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2013 року №1656 позивачці на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:002:0231, площею 0,1200 га, розташована на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва (а.с.15-17).

На підставі будівельного паспорту на будівництво садового будинку, господарських будівель та споруд №207 від 20.08.2013 року, а також повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС06 від 30.08.2013 року позивачка у 2013 році на вказаній вище земельній ділянці розпочала будівництво садового будинку (а.с.18-19).

Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 26.01.2019 року №014 вказаній земельній ділянці присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Зі змісту технічного паспорту на садовий (дачний) будинок, складеного 16.05.2021 року будівництво садового будинку завершено 2016 року, площа садового будинку становить 105,9 кв.м. (а.с.21-23).

В березні 2022 року (більш точна дата позивачці не відома) під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків, у вказаному будинку виникла пожежа, в результаті яких будинок було знищено.

Вказані обставини підтверджуються актом №88 від 02.08.2023 року обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади (а.с.24); актом про пожежу від 08.06.2022 року (а.с.25); талоном-повідомленням єдиного обліку №3579 від 17.08.2023 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення (а.с.26); експертним звітом №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року про обстеження садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-37).

В травні 2025 року позивачка звернулась до Комісії щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачці про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачці повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва та рекомендували звернутися до суду.

Вирішуючи вимоги за даним позовом суд керується також наступним.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до преамбули Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» - цей Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до пп. «а» та «б» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-IX садові будинки (в тому числі об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт) відносяться до знищених об`єктів нерухомого майна, за які законом передбачено право на отримання компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є, зокрема, фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 4 Закону №2923-ІХ до заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна додаються: щодо знищеного об`єкта нерухомого майна, визначеного підпунктом «а» пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону, у разі якщо отримувачем компенсації є власник об`єкта нерухомого майна, - копія документа, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, якщо право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-ІХ до знищених об`єктів нерухомого майна в розумінні Закону також відносяться об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки, в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт.

Відповідно до технічного паспорту на садовий будинок, експертного звіту №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року, а також витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:8033-7223-3543-0133, станом на дату обстеження садовий будинок був двоповерховий. В будинку було збудовано фундамент бутобетонний, стіни зруб, колоди, брус, перекриття дерев`яні балки, зруб; дах дерев`яний, по дерев`яних конструкціях; покрівля - керамодахівка; вхідні двері, внутрішні міжкімнатні двері дерев`яні; вікна металопластикові; інженерне забезпечення об`єкта обстеження - будинок забезпечений електропостачанням, водопостачання - насос закачування води з криниці, водовідведення - очисні споруди; гаряче водопостачання - бойлер; опалення ватран та твердопаливний котел, що підтверджує факт зведення несучих та огороджувальних конструкцій в розумінні Закону №2923-ІХ.

Наведені обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи фото-доказами (а.с.38-41).

Вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна визначений ч. 6 ст. 6 Закону №2923-ІХ.

Жодна із наведених норм Закону №2923-ІХ не надає Комісії права відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) Суд виклав основні ознаки принципу «належного урядування», відповідно до якого державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відсутність механізму надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва не є підставою для позбавлення позивачки на надання компенсації за знищене майно у випадку, коли таке право гарантоване законом.

Відмова в наданні компенсації з формальних міркувань, зокрема, через прогалини в Законі №2923-ІХ, поставить позивача в нерівне положення поряд із іншими суб`єктами спірних правовідносин та призведе до порушення норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

А тому суд вважає, що позивачка має право на надання їй компенсації за знищене майно.

Щодо визнання права власності на садовий будинок слід вказати наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Законом визначено особливий порядок набуття права власності на новостворені об`єкти нерухомого майна.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Таким чином чинне законодавство передбачає прийняття до експлуатації закінчених будівництвом житлових (садибних) будинків.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).

Відповідно до п. 9 зазначеного Порядку житлові будинки, побудовані за кошти юридичних і фізичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях, які не впливають на експлуатацію будинків, якщо це обумовлено договором, за умови відповідності їх санітарним, протипожежним і технічним вимогам. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінінфраструктури.

Відповідно до Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.01.2014 №2, прийняття в експлуатацію житлових будинків можливе без виконання наступних видів будівельних робіт:

- опорядження та покривання стін, перегородок та стель житлових приміщень, коридорів у квартирах, кухонь, ванних кімнат та туалетів, інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень клейовими та іншими видами фарб, шпалерами, декоративними плитами, панелями, іншими оздоблювальними матеріалами та виробами;

- покривання підлог житлових кімнат, коридорів, кухонь, ванних кімнат, туалетів та інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень паркетом, лінолеумом, облицювальною плиткою, іншими оздоблювальними матеріалами і виробами;

- установлення внутрішніх дверних полотен з коробками, елементів вбудованих шаф та антресолей у приміщеннях квартир та вбудовано-прибудованих приміщеннях;

- установлення сантехнічного обладнання та приладів (мийка, умивальник, унітаз, біде, ванна), сантехнічної арматури (водорозбірні крани, змішувачі), крім запірних кранів на відгалуженнях від стояків у місцях підключення зазначених приладів, а також засобів обліку води в квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях;

- установлення електро- та газових плит, світильників, радіо-, телевізійних та телефонних розеток за умови забезпечення нормативних вимог з електробезпеки, пожежної безпеки та техніки безпеки у будівництві;

- влаштування внутрішніх перегородок у вбудовано-прибудованих приміщеннях;

- штукатурення внутрішніх поверхонь стін та стель вбудовано-прибудованих приміщень, крім заповнення швів;

- влаштування внутрішніх систем електрообладнання та газопостачання вбудовано- прибудованих приміщень.

Хоча наведений перелік стосується житлових будинків, однак з огляду на положення ст. 8 ЦК України в порядку аналогії закону такі вимоги можуть бути застосовані і до садового будинку позивачки.

Відповідно до технічного паспорту на садовий будинок, експертного звіту №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року, а також витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер документу: TO01:8033-7223-3543-0133, станом на дату обстеження садовий будинок був двоповерховий. В будинку було збудовано фундамент бутобетонний, стіни зруб, колоди, брус, перекриття дерев`яні балки, зруб; дах дерев`яний, по дерев`яних конструкціях; покрівля - керамодахівка; вхідні двері, внутрішні міжкімнатні двері дерев`яні; вікна металопластикові; інженерне забезпечення об`єкта обстеження - будинок забезпечений електропостачанням, водопостачання - насос закачування води з криниці, водовідведення - очисні споруди; гаряче водопостачання - бойлер; опалення ватран та твердопаливний котел.

Таким чином, садовий будинок позивачки на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним п. 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року №461 та міг бути прийнятим в експлуатацію.

Відповідно до експертного звіту №49/2104-092-ТВ від 22.06.2023 року садовий будинок позивачки визнано непридатним до експлуатації через отримані пошкодження та рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта, а тому на даний час прийняття об`єкта в експлуатацію за процедурою, яка визначена постановою КМ України від 13.04.2011 №461 - не можливе.

Однак, з огляду на обставини справи та характер спірних правовідносин суд може постановити рішення про визнання за позивачкою права власності на зазначений вище садовий будинок, який до його знищення набув ознак закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна.

Зокрема, відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Чинне законодавство в певних випадках дозволяє визнання права власності на новозбудовані об`єкти нерухомого майна, яке не прийняте в експлуатацію.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача, викладені у письмових поясненнях від 01.12.2025 щодо неможливості визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку.

Наведені відповідачем правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 18.12.2019 по справі №200/22329/14-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі №К/990/20460/24, не можуть бути застосовані до даної справи, оскільки вони ухвалені за інших спірних правовідносин та суб`єктного складу сторін.

Окрім того, у даній справі садовий будинок позивачки не є об`єктом самочинного будівництва, оскільки його будівництво здійснювалось позивачкою на підставі будівельного паспорту на будівництво садового будинку, господарських будівель та споруд №207 від 20.08.2013 року, а також повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС06 від 30.08.2013 року.

Чинне законодавство України, що регулює питання будівництва, прийняття в експлуатацію та порядок державної реєстрації на новостворені об`єкти нерухомого майна прийнято з метою його застування в умовах мирного часу та не враховує ті об`єктивні перешкоди, з якими стикаються власники у період війни.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Причини порушення права власності під час війни лежать за межами цивільних відносин, а тому найважливіше місце в механізмі захисту прав власників знищеного або пошкодженого майна посідає держава.

В рішеннях ЄСПЛ у справі «Саргасян проти Азербайджану» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/ media/Sargsyan v Azerb.pdf) та «Чигаров та інші проти Вірменії» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/ media/Chigarov v Vurm.pdf) суд вказав на те, що держава зобов`язана запровадити відповідні механізми компенсації вартості майна, житла, землі у випадку неспроможності забезпечення можливості повернення до нього або його знищення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на вказані обставини, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності збудований нею садовий будинок, який до його знищення набув ознак закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна.

При цьому позивачка зможе скористатися правовим механізмом компенсації знищеного майна, який передбачений Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати за клопотанням позивачки з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради про визнання права власності на садовий будинок та права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на садовий будинок, загальною площею 105,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки :00:002:0231.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право на надання компенсації відповідно до Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМ України від 30.05.2023 року №600, за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме, за знищений садовий будинок, загальною площею 105,9 кв.м., розташований за адресою: розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер ділянки :00:002:0231, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 18.12.2025 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Макарівська селищна рада, , адреса: 08001, Київська область, Бучанський район, с-ще Макарів, вул. Димитрія Ростовського, 30; електронна пошта: і.

Суддя А.В. Косенко