ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/7790/23

провадження № 22-ц/4809/1007/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року, у складі головуючого судді Мохонько В.В. та за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на додаткове рішення Фортечного районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2025 року, у складі головуючого судді Мохонько В.В у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди внаслідок бездіяльності та протиправних дій, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди внаслідок бездіяльності та протиправних дій.

В обгрунтування позову позивач зазначав, що на підставі його заяви до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області були внесенні відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ніяких слідчих дій щодо розслідування кримінального провадження Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснено не було, а в подальшому було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 16.04.2023 старшим дізнавачем сектору дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області В.В. Манзадей по кримінальному провадженню № 0001598 від 04.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Не погодившись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав скаргу слідчому судді Кіровського районного суду м. Кіровограда та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 у справі №404/3815/23 скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 16.04.2023.

Зазначав,що 09.04.2023 було винесено аналогічну постанову про закриття кримінального провадження № 0000189 від 08.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст, 185 КК України яка також була скасована ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року (справа №404/3813/23).

Вказував, що від протиправних дій органів поліції та прокуратури зазнав сильних душевних переживань, у нього змінився звичний ритм його життя, витратив багато часу на отримання консультацій та порад від фахівців у галузі права, відчував себе незахищеним.

Вважав, що дії головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та прокуратури Кіровоградської області є незаконними, протиправними і такими, що завдали йому моральної шкоди через бездіяльність їх підлеглих підрозділів та працівників при досудовому розслідуванні. Факт протиправних дій (бездіяльності) слідчих при проведенні досудового розслідування та неналежного контролю прокурорами встановлено ухвалами слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Просив стягнути із Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в сумі 9000,00 грн .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 9 000,00 грн.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв?язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди, що не було встановлено судом.

Вважає, що наявність завданої моральної шкоди позивачу, її характер та обсяг не були доведені належними та допустимими доказами.

Кіровоградська обласна прокуратура також подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, в якому ставить питання про його скасування, із ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує на те, що суд першої інстанції не вірно встановив факт заподіяння позивачу моральної шкоди, наявності причинно - наслідкового зв?язку між діями посадової особи та наслідками на які посилається позивач.

Крім того посилається на те, що позивач зловживав процесуальними правами під час здійснення досудового розслідування, оскільки з моменту внесення відомостей за вказаними правопорушеннями до Єдиного реєстру досудових розслідувань ОСОБА_1 не звертався до органів прокуратури із зверненнями чи клопотаннями з приводу стану досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 0000189 та № 0001598 .

Додатковим рішенням Фортечного районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2025 року вирішено питання про розподіл судових витрат, яким стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в дохід держави судовий збір в сумі - 357,87 грн , стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури в дохід держави судовий збір в сумі - 357,87 грн , стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір в сумі - 357,87 грн .

Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу на вказане додаткове рішення, в якому просить його скасувати в частині стягнення судового збору з Державної казначейської служби України.

Посилається на те, що Державна казначейська служба України була залучена до участі у цій справі з ініціативи позивача в якості відповідача, хоча за своїми функціональними обов?язками не є учасниками спірних правовідносин, права позивача не порушувало.

Зазначає, що Державна казначейська служба України відповідно до повноважень та компетенції в установленому законом порядку забезпечує обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, а також здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення.

Державна казначейська служба України подала відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просить скаргу задовольнити (том 2 а. с. 31-32).

Представник позивача, адвокат Іващенко І.Ю. подав відзив на апеляційні скарги в якому просить відмовити у їх задоволенні, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши наявні докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року відповідає зазначеним вимогам чинного законодавства, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у провадженні СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебували матеріали кримінального провадження за №0001598 від 04.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

За результатами досудового розслідування дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 16.04.2022 було прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України,

Скаргу ОСОБА_1 задоволено та ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 року зазначену постанову про закриття кримінального провадження скасовано.

Прокурором 29.12.2023 до суду спрямовано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Встановлено, що у провадженні СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000189 від 08.02.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України за фактом крадіжки невідомими особами майна ОСОБА_1 .

За результатами досудового розслідування дізнавачем СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 09.04.2022 прийнято рішення про закриття зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Скаргу ОСОБА_1 задоволено та ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.05.2023 зазначену постанову скасовано.

Підставами скасування постанов про закриття кримінального провадження є те, що дізнавачі не звернули уваги на доводи потерпілого, не проаналізували та не зробили правових висновків, про які необхідно зазначати в остаточному процесуальному рішенні.

Таким чином, не зроблено ретельної досудової перевірки вмотивованих сумнівів потерпілого про можливу наявність умисних дій, ймовірних винних осіб.

Звернувшись із цим позовом до суду, позивач посилався на те, що дізнавачі формально організували і поверхнево провели досудове розслідування в кримінальному провадженні, не перевірили усіх доводів учасників кримінального провадження, що свідчить про неефективність та довготривалість досудового розслідування.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває.

Задовольняючи цей позов суд першої інстанції послався на те, що позивач довів факт надмірної тривалості досудового розслідування, а довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивача.

Встановлено, що довготривалим досудовим розслідуванням позивачу було завдано моральних страждань.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову, а також погоджується із розміром стягнутої судом суми на відшкодування моральної шкоди.

Статтею 4 ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову, що узгоджується із правовою позицією викладеної у постановах Верховного Суду у постановах від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини цієї справи, встановив, що дії та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури є незаконними, протиправними і такими, що завдали позивачу моральної шкоди через бездіяльність під час проведення досудового розслідування.

Визначаючі розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ,суд першої інстанції врахував обставини справи, характер та обсяг страждань ОСОБА_1 , у зв?язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність дій осіб, причинний зв?язок між цими діями та шкодою заподіяною Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградською обласною прокуратурою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості, у відповідності до чинного законодавства та усталеної практики.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, яких доводи апеляційних скарг не спростовують.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проте, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Фортечного районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2025 року, в частині стягнення судового збору з Державної казначейської служби України підлягає скасуванню, а в частині стягнення судового збору з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Кіровоградської обласної прокуратури підлягає зміні, з таких підстав.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР є держава в особі відповідного органу, а тому Державна казначейська служба України має бути відповідачем у цій справі.

Державна казначейська служба України не є безпосереднім учасником спірних правовідносин, а в силу покладених на неї функцій здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, держава бере участь через відповідні органи державної влади: Кіровоградську обласну прокуратуру, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державну казначейську службу України, яка відповідно до законодавства є лише органом, який здійснює виплату коштів з державного бюджету.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 та постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2022 року у справі № 398/2910/20 у таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування судового збору за подання позовної заяви з Державної казначейської служби України.

Колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення в частині стягнення судового збору з Державної казначейської служби України, стягнувши судовий збір за подання позову в дохід держави з Кіровоградської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2025 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2025 року в частині стягнення судового збору з Державної казначейської служби України - скасувати.

В частині стягнення судового збору з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та з Кіровоградської обласної прокуратури - змінити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області () в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі - 536,80 грн .

Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури () в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі - 536,80 грн .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Л.Дуковський

Судді: Л.М.Дьомич

О.А. Письменний