Справа № 304/2532/25 Провадження № 2-о/304/35/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без руху

11 листопада 2025 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), Перечинська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області (Закарпатська область, Ужгородський район м.Перечин, пл. Народна, буд.16) про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В :

05.11.2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Перечинського районного суду Закарпатської області, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перечинська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області, із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить визнати факт сумісного проживання, постійного піклування, утримання, догляду та опіки зацікавленою особою, а саме ОСОБА_2 .

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. При прийнятті до свого провадження заяви, поданої в порядку окремого провадження, суддя вирішує питання відповідності її вимогам розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, а також загальним вимогам до заяви, передбаченим ст.ст.175, 177 ЦПК України.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Ознайомившись зі змістом поданої ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Біланинець І.І. заяви та матеріалами, що додані до заяви, вважаю за необхідне залишити заяву без руху, оскільки подана до суду заява не відповідає вимогам статей 175, 318 ЦПК України та має ряд недоліків, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК).

Частиною першою статті 315 ЦПК України перелічені види фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом.

Пунктом 2 частини 1 цієї статті передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника.

В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

У пунктах 1, 3 вказаної Постанови, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

До заінтересованих осіб належать:

1) особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню;

2) організації і установи, в яких заявник реалізовуватиме рішення про встановлення юридичного факту, тобто в яких будуть здійснені права осіб, що виникли внаслідок судового встановлення юридичного факту.

Саме ці групи заінтересованих осіб притягуються до участі у справах окремого провадження.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом.

У зв`язку з чим, визначаючи коло заінтересованих осіб в рамках даної справи, заявнику належить виходити саме з цих положень.

Разом з тим, як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви, у змісті останньої заявником взагалі не зазначено мету, з якою він звертається до суду із даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а отже зміст заяви не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Також, у заяві вказується, що доходи ОСОБА_2 безпосередньо витрачались на утримання інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , оскільки розмір її пенсії не міг забезпечити її життєві потреби. Проте, у заяві не наведено жодних обґрунтувань зазначення заявником саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

Також, при зверненні до суду, представник у поданій заяві посилається на правові норми пп.6 п.1 ст.315 ЦПК України, які регулюють взагалі інші питання, зокрема встановлення в судовому порядку факту належності правовстановлюючих документів, а не той факт, про який безпосередньо йдеться у заяві, поданій ОСОБА_1 .

Крім того, заявником ОСОБА_1 не вказано у заяві та не надано відповідних документів, що нею використані всі передбачені законодавством можливості щодо встановлення даного факту в позасудовому порядку.

Разом з тим, на сьогодні законодавство України передбачає оформлення постійного догляду з відповідними соціальними виплатами на догляд за такими категоріями осіб, що потребують догляду: за дітьми з інвалідністю; за особами з інвалідністю; за іншими громадянам похилого віку та хворими, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування.

Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями.

Кабінет Міністрів України 23 вересня 2020 року прийняв постанову № 859, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Як вбачається з поданої заяви та долучених до неї документів, заявник ОСОБА_1 та/або заінтересована особа ОСОБА_2 не зверталися в місцеві органи з питань соціального захисту населення як особа, що здійснює догляд за особою похилого віку.

Крім цього, у поданій ОСОБА_1 заяві заінтересованою особою також зазначена Перечинська територіальна громада, проте заява не містить повного та правильного найменування вказаного органу місцевого самоврядування та достовірну адресу його місцезнаходження, із зазначенням ідентифікаційного коду юридичної особи в ЄДРПОУ, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, що є порушенням вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України.

В силу вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо заявниця відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявниця не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявниці.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 175, 177, 315 ЦПК України, тому вважаю за необхідне залишити заяву без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом надання належно оформленої заяви з дотриманням обов`язкових вимог, передбачених вищевказаними нормами права.

За таких обставин, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту слід залишити без руху, надавши заявниці строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.175-177,185,260,261,294,315,353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Перечинська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Встановити заявнику строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що відповідно до частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, то заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО