У Х В А Л А

Справа №344/21164/24

07 січня 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., дослідивши на предмет дотримання вимог щодо підсудності розгляду справи за позовом ПП «ЖЕО Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 07.01.2025 на підставі ухвали судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.12.2024, надійшла вищевказана цивільна справа.

За змістом ухвали судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.12.2024, вказану цивільну справу направлено для розгляду Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України за загальним правилом підсудності за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Направляючи справу для розгляду до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, суддя виходив з того, що із відповіді на запит до Єдиного державного демографічного реєстру отримано інформацію про те, що відповідач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак вказана справа не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Разом із тим, дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що справу слід повернути Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області як таку, що підсудна зазначеному суду, з наступних підстав.

Як випливає із позовної заяви, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, які надавалися у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, правовідносини у даній справі виникли з приводу оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна.

Позивач ПП «ЖЕО Житло-Сервіс» у позові як на підставу подання позову до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області послався на ч.1 ст.30 ЦПК (виключну підсудність) за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Згідно із положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 у справі за позовом КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи, що предметом заяви є стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально відноситься до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області і територіальної юрисдикції вказаного суду, доходжу висновку, що цивільна справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, а тому вважаю за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України повернути дану справу на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, як помилково направлену до іншого суду.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності розгляду справ.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, вважаю за необхідне повернути матеріали вказаної справи для розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, як помилково направлену до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, до підсудності якого справа не відноситься.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 31, 258-261 ЦПК України, -

постановив:

Матеріали цивільної справи за позовом ПП «ЖЕО Житло-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - повернути Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Р.С.Солодовніков